Werner Herzog

Dereng a világ

részlet

Budapest, 2022

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Werner Herzog: Das Dämmern der Welt

Copyright © 2021 Carl Hanser Verlag GmbH & Co. KG, München
Borítóterv © Peter Hassiepen

Hungarian translation © Szijj Ferenc, 2022
© XXI. Század Kiadó, 2022

ISBN 978 963 568 261 4

21. Század Kiadó – XXI. Század Kiadó Kft., Budapest
Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Kovács-Rényi Anna
Szerkesztette Laik Eszter
Előkészítés Tomka Eszter
Korrektúra Harrach Judit
Elektronikus változat Ambrose Montanus

Sok részlet stimmel, sok nem. A szerző mást tartott fontosnak, valami lényegszerűt, ahogy azt felismerni vélte, amikor ennek az elbeszélésnek a főszereplőjével találkozott.

1997-ben megrendeztem Tokióban a Csúsingura című operát. Shigeaki Saegusa, a zeneszerző sokáig győzködött, hogy vállaljam műve világpremierjének rendezését. A Csúsingura minden japán történetek legjapánabbika: egy földesurat megsértenek egy ceremónia elvégzése közben, mire ő kardot ránt. Emiatt arra kényszerítik, hogy kövessen el szeppukut, rituális öngyilkosságot. Negyvenhét hűbérese két évvel később bosszút áll: a nemesembert, aki igaztalanul megsértette urukat, éjjel megtámadják és megölik. Tudják, hogy ezért a tettükért halál vár rájuk. Kivétel nélkül mind a negyvenhét hűbéres még aznap öngyilkos lesz.

Shigeaki Saegusa Japán egyik tekintélyes zeneszerzője, az opera színre vitele idején saját műsora volt a tévében, sokan tudtak a munkánkról. Esténként a legszűkebb munkatársi kör egy hosszú asztalnál vacsorázott. Egyik este Saegusa megkésve érkezett, magánkívül az izgatottságtól. Herzog-szan, mondta. A császár jelezte, hogy magánkihallgatáson akar fogadni, ha nem túl nagy a feszültség benned így röviddel a premier előtt. Azt válaszoltam: Egek, fogalmam sincs, mit kezdhetnék a császárral, semmitmondó frázisokból állna a beszélgetés. Éreztem, ahogy a feleségem, Lena körmei belemélyednek a kezembe, de már késő volt. Elhárítottam a meghívást.

Ez nagy tapintatlanság volt, olyan szörnyű és buta dolog, hogy még ma is szeretnék elsüllyedni szégyenemben. Az asztalnál mindenki sóbálvánnyá dermedt. Talán még levegőt sem vett senki. Minden pillantás az asztalt kereste, a hosszú csendben megfagyott a levegő. Azt gondoltam, egész Japán megszűnt lélegezni. És ekkor a nagy csendben megszólalt egy hang: Ha a császárral nem, akkor mégis kivel akarnék Japánban találkozni? Gondolkodás nélkül rávágtam: Onodával.

Onodával?

Igen, mondtam, Hiroo Onodával. Egy héttel később találkoztam vele.

Lubang, őserdei ösvény 1974. február 20.

Az éjszaka lázálmokban forgolódik, és a táj rögtön ébredéskor mint hideg borzongás, nappallá átváltozó, statikusan nyikorgó álom, mely nem akar elmúlni, remeg, ahogy a rosszul bekötött neoncsövek remegnek. Reggel óta vibrál az őserdő az elektromos elragadtatás rituális kínjaiban. Eső. A vihar olyan messze van, hogy nem hallani a dörgést. Ez is álom. Ez is álom. Széles ösvény, balra és jobbra sűrű bozót, rothadó levelek a földön, vízcseppek hullanak alá a levelekről. Az őserdő dermedt, türelmes alázattal várja, hogy véget érjen az eső nagymiséje.

Aztán mintha én magam lennék ott: zavaros hangok lármája messziről; örömkiáltások közelednek. Az őserdő homályló párájából alakot ölt egy test. Egy fiatal, Fülöp-szigeteki férfi siet lefelé az enyhén lejtős ösvényen. Furcsa, menet közben a jobb kezével egy teljesen szétszakadozott esernyőt tart a feje fölé, a bal kezével pedig egy bolo kést markol. Szorosan a nyomában egy nő, csecsemővel a karján, aztán hét vagy nyolc másik falubeli. Hogy mi az oka az örömteli izgatottságnak, azt nem lehet tudni. Elsietnek, más nem történik. Az örökös cseppek a fákról, a csendes ösvény.

Az semmi más, csak egy ösvény. És aztán a jobb oldalán, közvetlenül előttem megmozdul néhány rothadó levél a földön. Mi volt ez? Pillanatnyi mozdulatlanság. Aztán mozogni kezd a levelekből álló fal a szemem előtt. Lassan, nagyon lassan egy levélember formáját veszi fel. Talán valami szellem? Egész idő alatt láttam, de nem ismertem fel, bár ott volt előttem. Egy japán katona. Hiroo Onoda. Ha tudtam volna, hol áll mozdulatlanul, akkor sem vettem volna észre, olyan tökéletesen álcázta magát. Leveszi a nedves leveleket a lábáról, aztán a zöld ágakat, amelyeket gondosan a testére rögzített. A fegyveréért nyúl a sűrű bozótba, ott van a hátizsákja is elrejtve. Látok egy katonát, valamivel több mint ötvenéves, szikár; minden mozdulata rendkívül óvatos. Egyenruhája összefércelt foltokból áll, a puskatust fakéreg borítja. Gondosan hallgatózik, majd hangtalanul eltűnik arrafelé, amerre a falubeliek mentek. Előttem még mindig ott húzódik az agyagos ösvény, de most új, más, mégis ugyanaz, csak tele van titkokkal. Álom volt.

Az ösvény itt, kicsit lejjebb a hegyoldalon, kiszélesedett. Az eső már alig szemerkél. Onoda lábnyomokat vizsgál az agyagban, egyre csak fülelve, egyre csak készenlétben. Éber szeme egyfolytában figyeli a környezetet. Megszólalnak a madarak, hangjukban semmi izgatottság, mintha arról biztosítanák őt, hogy a veszély most csak egy szó a lexikonban, a táj titokzatos, diszkrét állapota. A rovarok zümmögése is egyenletes. Kezdem én is Onodával hallani, hogy a zümmögés nem agresszív, nem zaklatott. Távolról egy patak zúgása, bár még nem láttam patakot, mintha én is, akár Onoda, lefordítanám a zajokat.

Tartalom

Lubang, őserdei ösvény – 1974. február 20.

Lubang, Vakajama-torkolat – 1974. február 21.

Lubangi repülőtér – 1944. december

Lubang – 1945. január

Lubang, Tilik – 1945. január

Lubang, őserdő – 1945. január vége

Lubang – 1945. február

Lubang, Tilik közelében – 1945. február vége

Lubang, Looc kilátópont – 1945. október

Lubang, őserdő, Agcawayan folyó – 1945. november

Lubang, őserdő, Kígyóhegy – 1945. december

Lubang, Ötszázas hegycsúcs – 1945 vége

Rizsföld, Lubang északi síksága – 1946 eleje

Lubang – 1954, esős évszak

Lubang, az őserdő széle – 1954

Lubang, nyugati part – 1971

Lubang, Ötszázas hegycsúcs – 1971

Lubang, síkság Loocnál – 1971

Lubang, déli tengerpart – 1971

Lubang, Ötszázas hegycsúcs – 1971

Lubang, őserdei ösvény – 1972. október – 19.

Lubang – 1972 végétől

Lubang, Vakajama-torkolat – 1974. március 9., 8.00 óra

Lubang, Ötszázas-hegy – 1974. március 9., 10.30 óra

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Catamaran – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0