Rebecca Winters

Titkolózó szépség

Annie Claydon

Cornwallban édes az ősz

Amanda Cinelli

A Bellamo kastély titka

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Rebecca Winters, 2015 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A mű eredeti címe: The Millionaire’s True Worth (Harlequin Mills & Boon, Presents)

Magyarra fordította: Gaáli István

© Annie Claydon, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A mű eredeti címe: Healing the Vet’s Heart (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Gaáli István

© Amanda Cinelli, 2015 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A mű eredeti címe: Resisting the Sicilian Playboy (Harlequin Mills & Boon, Presents)

Magyarra fordította:Hulley Orsolya

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA KÜLÖNSZÁM 123. számában, 2024

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-846-7

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2024

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Rebecca Winters

Titkolózó szépség

1. FEJEZET

– Chloe? Ne haragudj, de nem lehetek a koszorúslányod. Tudod, miért.

Chloe hosszan hallgatott.

Raina vállát komoly felelősség nyomta a nagyapja halála óta. Ő volt a milliárdos Maywood-vagyon örököse, s amint kitette a lábát otthonról, üldözték a paparazzók. Attól félt, hogy ha ő a koszorúslány, akkor nem a barátnője lesz a figyelem középpontjában. Ezt el is mondta neki.

Nyolc év telt el, amióta a görög Chloe a középiskola utolsó tanévében Rainánál és a nagyszüleinél lakott, de telefonon és interneten azóta is tartották a kapcsolatot. Amikor három éve meghalt Raina nagymamája, Chloe a szüleivel Kaliforniába repült a temetésre, és a nagyapja temetésére is elmentek kilenc hónappal ezelőtt. A szoros barátság segített Rainának megküzdeni a gyásszal.

– Kérlek, mondd, hogy megértesz. Nem akarom elrontani az örömödet.

– Engem nem zavar, ha te is kapsz figyelmet – felelte Chloe.

– De engem igen.

Chloe lemondóan felsóhajtott.

– Akkor legalább lakj nálunk. Azok után, amit a nagyszüleiddel értem tettetek, a szüleim viszonozni akarják.

– Ha elmentetek a nászútra, szívesen lakom náluk, mielőtt visszajövök Kaliforniába.

– Szerintem ők azt szeretnénk, ha több hónapig maradnál. Gondolkodj rajta. Csodásan éreznénk magunkat.

– Majd gondolkodom. Egyelőre alig várom a fogadást. A menyasszonyi ruhád fantasztikus a képeken, amiket küldtél.

– De a templomban nem leszel ott…

– Hidd el, így lesz a legjobb. Már foglaltam szobát a Diethnes Hotelben. Ugye a vőlegényednek nem mondtál semmit?

– Neeem, esküszöm. Persze tud rólad, de azt nem tudja, hogy Görögországba jössz.

– Jó, maradjon is így. Ez a te nagy napod lesz, tényleg csak elrontanám. Akkor majd találkozunk.

Hat évvel ezelőtt Raina is ugyanolyan izgatott volt, mint a barátnője. Az egyetemen megismerkedett Byron Wallace-szal, egy íróval, és egy viharos románc után összeházasodtak. De nem telt bele sok idő, Raina rájött, mennyire önző a férfi, és bizonyítékot szerzett, hogy megcsalja. Még a második házassági évfordulójuk előtt elváltak, és Raina megfogadta, hogy többé nem megy férjhez.

Amikor Chloe egy hónapja felhívta a készülő esküvője hírével, az üdítő meglepetésként érte Rainát. A nagyapja halála óta ez volt az egyetlen hír, ami egy kis örömöt csempészett az életébe. Már évek óta nem volt szabadságon, és laboratóriumi csapatának vezetője most biztatta, hogy menjen el annyi időre, amennyire jólesik.

– Repülj el Görögországba, látogasd meg a barátnődet. Mi itt leszünk, amikor visszajössz.

Rainának hasogatott a feje. Felkapta a bőröndjét, elhagyta az athéni repülőtér terminálját, és taxiba ült.

– A Diethnes Hotelbe – mondta a sofőrnek.

A szobájában kipakolt, aztán visszament a hallba, és megkérdezte a recepcióst, hol vehet fájdalomcsillapítót a közelben. A recepciós ajánlott egy boltot a szomszédos háztömbben.

Raina megköszönte, és kilépett az utcára.

Akis Giannopoulos rámosolygott legjobb barátjára.

– Készen állsz a nagy lépésre?

Theo elvigyorodott.

– Tudod a választ. Ha rajtam múlik, már hónapokkal ezelőtt megszöktettem volna Chloét, és csendben feleségül veszem. Csak hát ugye az anyja meg az anyám… nekik már az eljegyzés óta megvoltak a maguk tervei. Valami ezer ember van a vendéglistán.

– Szerencsés ember vagy. Tehetek még valamit érted?

– Már azzal bőven eleget tettél, hogy segítettél lefoglalni a szállodai szobákat. Menj haza, holnap kipihent tanúra van szükségem. A bátyád jön?

– Nemrég hívott. A templomi esküvőre el tud jönni, de aztán mennie kell Iraklionba az üzletnyitásra, úgyhogy a fogadáson nem lesz ott.

– Oké. Akkor délelőtt a templomban?

Akis megölelte.

– Semmi sem tarthat vissza!

Chloe iránti szerelme megváltoztatta Theót. Nagyon várta az esküvőt, és Akis eltűnődött, hogy lehet benne ennyire biztos, hogy helyes lépés elvenni Chloét. A házasság életre szóló elkötelezettséget jelent! Ő maga el sem tudta képzelni, hogy valaha is talál olyan nőt, aki mellett lehorgonyozna.

Úgy döntött, gyalog megy az irodájába: az esküvői próba után szüksége volt egy kis testmozgásra. A városban nyüzsögtek a turisták, útközben mindenféle jövevényt látott.

Ahogy befordult egy sarkon, majdnem beleütközött egy gyönyörű, farmert és pólót viselő nőbe.

– Ó, bocsánat.

Még épp időben kitért. A nő motyogott valamit, amit nem értett.

Néhány másodpercig csak bámulták egymást, Akis úgy érezte, kisebb áramütés érte. A nő is hasonlóan érezhetett, mert kék szeme elsötétült. Az utolsó, amit Akis látott belőle, mielőtt eltűnt a sarkon, félhosszú, hullámos, vörösesszőke haja volt, mely csillogott a napfényben.

Raina meglassította lépteit. Sokkolta, ami az imént történt.

Még soha nem látott ilyen szép férfit. Sőt, elképzelni sem tudott volna.

Sürgősen kell az a fájdalomcsillapító!

„Alfa/Omega 24 – A-tól z-ig minden” – hirdette az üzlet cégtáblája görögül és angolul. A bejárat mögött pedig szintén kétnyelvű tábla figyelmeztetett: „Vigyázat, csúszik!”

Raina betipegett szandáljában a frissen felmosott padlón. Kiválasztott egy fájdalomcsillapítót és egy üveg ásványvizet, aztán a kasszához ment fizetni. Míg várt, kibontotta a vizet, és bevett két tablettát.

Ahogy fizetés után a kijárat felé ment, hirtelen megcsúszott és elesett. Fájdalom sugárzott a bokájából. Az egyik eladó odasietett és felsegítette. Raina megpróbált lábra állni, de a fájdalomtól nem tudott. A fiatalember gyorsan hozott neki egy széket egy hátsó helyiségből.

– Hívom a mentőket.

– Nem hiszem, hogy kell.

– De, hívom. Maradjon itt.

Raina hülyén érezte magát, ahogy ott ült, miközben a vásárlók jöttek-mentek. Míg kiérkezett a mentőautó, a fiatalember elkérte az adatait, és kitöltött egy baleseti jegyzőkönyvet.

Mivel inkognitóban utazott, Raina a nagymamája nevét adta meg. Rémületére kisebb tömeg verődött össze az üzlet előtt. Szuper, pont ezt akarta elkerülni.

Két órával később a lába be volt kötözve. Az orvos meghagyta, hogy jegelje és polcolja fel, adott neki mankót, aztán kiküldte a várakozó taxihoz, és közölte, hogy a számlát az üzlet állja. Raina elhatározta, hogy az esküvői fogadás után megtérítteti a biztosítótársaságával az üzlet költségeit, elvégre az ő hibájából történt a baleset. Rémes, hogy kénytelen lesz mankóval menni a fogadásra, de bárhogy is, esze ágában sincs kihagyni a barátnője partiját.

És ami egészen meglepte: egyfolytában arra a férfira gondolt, akivel majdnem összeütközött. Ilyet még soha nem élt át. Hogy lehet, hogy már attól elállt a lélegzete, hogy ránézett?

2. FEJEZET

Akis egy pohár pezsgővel a kezében köszöntőt mondott az ifjú párra, aztán türelmesen végighallgatta a további beszédeket. Az illem kedvéért marad még egy darabig, aztán kioson a szálloda fényűző bálterméből, és hazahajt a penthouse lakásába.

Szörnyű, mikor valaki annyira szeret egy nőt, hogy a kedvéért kibír egy ilyen fárasztó napot. Akis nagyra becsülte a nőket, de az üzlet, amit bátyjával, a harmincéves Vassóval vezetett, túlságosan lefoglalta ahhoz, hogy többre is jusson ideje futó kapcsolatoknál.

Gratulált magának, amiért huszonkilenc éves létére még nőtlen, Theo boldogsága azonban kérdéseket vetett fel benne a maga és a bátyja életmódjának tekintetében. Fiatal koruk óta üzletemberek voltak, eddig egyetlen tartós kapcsolat sem zavarta meg az életüket, és sikerült valóra váltaniuk az álmukat: gazdagok lettek. Mostanra egy kiskereskedelmi lánc tulajdonosai voltak, amely egész Görögországban üzemeltetett boltokat, továbbá létrehoztak egy rákbetegeket támogató alapítványt, amelynek Görögországban és New Yorkban volt a központja.

Az a körülmény, hogy szegény sorból származtak, mindkettőjüket állandó munkára sarkallta, hogy soha többé ne kelljen éhezniük. A milliomoslétnek azonban volt egy nagy a hátulütője: nem tudtak megbízni a nőkben. Valahányszor egy nő vonzalmat mutatott irántuk, mindig megszólalt a fejükben a kisördög, hogy valójában csak a pénzükre hajt.

Néha magán érezte a koszorúslány tekintetét. Althea Chloe barátnője volt, elbűvölő hajadon, aki már az esküvő előtt is próbálta behálózni, s bár Akisnak tetszett, nála sem tudott szabadulni a gyanakvástól. Semmire sem vágyott jobban, mint hogy egy nő önmagáért, és ne a pénzéért szeresse, bármennyire is tökéletlen. Mert az volt: minthogy Vassóval már korán kétkezi munkából kellett fenntartaniuk magukat, a továbbtanulás szóba sem jöhetett, így aztán nem szereztek diplomát, és a műveltségükben is voltak hiányosságok.

Chloe apja volt az utolsó felszólaló, aztán Theo a táncparkettre vezette Chloét, és hamarosan más párok is csatlakoztak hozzájuk. Akis tudta, mit várnak tőle: fel kell kérnie Altheát.

– Egész nap erre vártam – mondta a lány tánc közben.

Akis tudta, mire gondol, miben reménykedik, ő azonban képtelen volt érdeklődést mutatni iránta. Fárasztó volt a nap, mielőbb el akart szabadulni innen.

– Sajnos még dolgom van.

– Ma este? – csodálkozott Althea.

– A munka sosem áll le. – Akis odatáncolt vele a lány szüleinek asztalához, és elengedte. – Köszönöm, Althea. Theo megkért, hogy vegyüljek el a vendégek között. Ha megbocsátasz, van még egy hölgy, akivel táncolnom kell, mielőtt elmegyek – füllentette hirtelen ötletből.

Végigjárta a termet, és kísérő nélküli nőt keresett, akit felkérhet egy táncra.

Meglátott egy nőt, aki egyedül ült a hátsó ajtók melletti asztalnál, vele szemben egy pár, de úgy tűnt, nem együtt vannak. Tudván, hogy Althea még mindig figyeli, elindult az idegen felé. Ahogy közeledett hozzá, elakadt a lélegzete. Eddig csak egy nővel találkozott, akinek ilyen gyönyörű vörösesszőke haja volt. Világoskék ruhát viselt, hozzá nyakláncot kis, zománcos medállal. A húszas évei közepén járhatott, gyűrűt nem látott Akis az ujján.

– Elnézést – szólította meg –, csak láttam, hogy egyedül van, és mint a vőlegény tanúja, szeretném felkérni egy táncra, ha megengedi.

A nő felnézett rá.

Ezek a szemek! Ugyanazok, amikbe tegnap is belenézett!

– Sajnálom, nem beszélek görögül.

Hogy kerül ez az amerikai szépség Theo fogadására?

Akis átváltott angolra:

– Tegnap találkoztunk az utcán.

– Igen, majdnem összeütköztünk – mondta a nő, és Akis elégedetten látta, hogy rángani kezd a nyakán egy ideg. Tehát őt is izgalomba hozza ez a váratlan találkozás. – Figyelmetlen voltam.

Akis elmosolyodott.

– Semmi baj. Felkértem táncolni, de talán a kísérőjét várja.

Finom pír kúszott a nő arcára.

– Nem, egyedül jöttem. Köszönöm a felkérést, de már épp menni készültem.

Nem, másodszorra nem engedi elmenni!

– Egy táncra biztos van még ideje? Meg kell mentenie.

– Hol a felesége?

– Nem vagyok nős, soha nem is voltam. És hónapok óta nincs barátnőm.

– Akkor ki volt az a hosszú fekete hajú nő, akivel az előbb táncolt?

Tehát figyelte.

– A koszorúslány. Udvariatlanság lett volna nem felkérni, mivel én vagyok Theo tanúja.

A nő oldalra hajolt, felállított egy pár mankót, és gunyoros mosollyal nézett Akisra.

– Szerintem nem én lennék a legjobb táncpartner.

Akis elvette a mankót, és megvárta, míg feláll. Úgy százhetven centi magas lehetett volt, csábító vonalakkal és karcsú lábbal. Akis meglátta a kötést a bal bokáján.

– Köszönöm. – A nő mankóért nyúlt, finom illata megbolygatta Akis érzékeit. – Miért nem kéri fel ezt a nőt az asztalnál? A kísérője biztos nem bánná.

– Inkább segítek eljutni a szobájához.

– Nem itt lakom.

Ez érdekes. Theóval ebben a szállodában foglaltak szobát a nem athéni vendégek számára.

– Akkor elkísérem, ahová csak akarja.

– Ha megtenné, hogy hív egy taxit. Már nagyon szeretnék hazaérni, és feltenni a lábam.

– Tudok jobbat.

A bálteremből a hallba menet Akis felhívta a sofőrjét, és a bejárathoz rendelte a limuzinját.

Odakint vakuvillogás fogadta őket, kérdéseket kiabáltak feléjük. Akis utálta a figyelmet, bár időközben már hozzászokott. Válasz nélkül a limuzinhoz kísérte a nőt, segített a beszállásban, aztán beült mellé, és behúzta az ajtót.

– Jól van? – kérdezte.

– Igen. És maga?

– Most már igen. A sajtó könyörtelen. Mondja meg, hol lakik, és szólok a sofőrnek.

– A Diethnesben.

A kispénzű turisták egyik kedvelt kétcsillagos szállodája.

Akis megadta a sofőrnek az úti célt, a kocsi elindult.

– Mikor sérült meg a bokája?

A nő bosszúsan felsóhajtott.

– Rögtön azután, hogy majdnem összeütköztünk. Épp a boltba mentem, fejfájás elleni tablettáért, és bent megcsúsztam a vizes padlón, amit előtte mostak fel. Az én hibám volt, nem figyeltem. De az eladó nagyon kedves volt, kihívta a mentőket.

Akis elgondolkodott. Ezért nem volt ott a templomi szertartáson? Mert nem volt ott – ha ott lett volna, ő garantáltan észreveszi, és végig le se tudta volna venni róla a szemét.

– Fáj?

– Nem nagyon. Inkább csak tompán.

– Sajnálom, hogy pont az esküvő előtti napon esett el.

– Fura az élet, nem? Az ember sose tudhatja, mi vár rá, mikor reggel felkel.

A nő elgyötört hangja kíváncsivá tette Akist.

– Nagyon igaz. Amikor elmentem a fogadásra, nem gondoltam, hogy találkozni fogok a bájos idegennel, akivel tegnap majdnem egymásnak ütköztünk.

– Vagy hogy a koszorúslány magára hajt – mondta szárazon a nő. – Tévedek, vagy előle menekült?

– Hm, észrevette?

– Nehéz lett volna nem észrevenni. Egy férfinak, aki így néz ki, mint maga, és nincs jegygyűrű az ujján, biztos alig győz menekülni a nők elől.

– Aki így néz ki, mint én?

– Tudja maga jól, hogy olyan, mint egy görög isten.

Akis összeráncolta a homlokát.

– Melyikre gondol a sok ijesztő közül?

A nő nevetett.

– Konkrétan egyikre se. Csak ezt szokták mondani az amerikai nők, amikor különösen jóképű férfit látnak.

– Akkor még egyik szobrunkat se nem nézték meg közelről. Világgá futnának.

– Hát, nem tudom. Az a nő a fogadáson nem úgy tűnt, mintha világgá akarna futni.

– Megmentett tőle. Az adósa vagyok.

– Már nem, hiszen elvisz a szállodámba – válaszolta a nő. – Kvittek vagyunk.

– Maga Theo vagy Chloe barátja? – kérdezte Akis. – Még a nevét se tudom.

– Maradjon is így.

Ennek Akist nem kellett volna zavarnia, de nagyon is zavarta.

– Ó, látja azt a boltot jobbra? Alfa/Omega, ott estem el. A szállodám egy háztömbbel arrébb van.

3. FEJEZET

Raina alig akarta elhinni, hogy a férfiszépség, akit tegnap majdnem fellökött az utcán, Theo tanúja. Micsoda véletlen! És milyen bosszantó, hogy őt ennyire izgalomba hozza a viszontlátás.

A válása óta nem volt férfi az életében, és ez tökéletesen megfelelt neki. Nem akart újra szerelmes lenni, kockáztatni, hogy megsebzik, épp ezért nyugtalanította, hogy ez az idegen minden igyekezet nélkül ilyen hatással van rá. Eleget szenvedett Byron miatt, soha többé nem akart átélni hasonlót.

Amikor megálltak a szálloda előtt, megkönnyebbült, hogy útitársa nem faggatta. Nagyszerű. Mindenféle bonyodalmak nélkül akar elutazni Görögországból. A férfit persze soha nem fogja elfelejteni, de minél hamarabb elmenekül erős kisugárzása elől, annál jobb.

– Még egyszer köszönöm a fuvart.

A férfi megfogta a mankót, segített neki kiszállni, aztán kinyitotta a szálloda ajtaját, és bekísérte a hallba.

– Jó éjszakát – mondta Raina, mikor megjött a lift.

Kalapáló szívvel szállt be a kabinba. Attól félt, hogy a férfi úgy dönt, felkíséri. Nagy megkönnyebbüléssel fújta ki a levegőt, amikor becsukódott a liftajtó, s a fekete hajú, sötét szemű ismeretlen a túlsó felén maradt.

A szobájába érve előkészült a lefekvéshez, bekapcsolta a tévét, elnyúlt az ágyon, és feltette a lábát.

Nem sokkal ezután pittyegett a mobilja. Nora Milonis, Chloe anyja küldött hangüzenetet: ragaszkodik hozzá, hogy athéni tartózkodásának hátralévő idejében náluk lakjon, reggel kilencre autót küld érte. Raina számított erre a meghívásra, és megmelengette a szívét.

De az isteni idegen sehogy sem akart kimenni a fejéből. Erős görög akcentussal beszélte az angolt, amit Raina piszkosul szexinek talált. Nem próbált flörtölni vele, mégis felébresztette benne azokat az érzéseket, amelyek azóta szunnyadtak, amióta rájött, hogy a férje megcsalja. Ahogy ránézett tegnap az utcán és ma este! Évek óta először újra elevennek érezte magát a tekintete alatt.

Miért pont ez a férfi? Miért most? Mi nyűgözi le benne annyira? Nem akarta, hogy lenyűgözze, mert ez azt jelenti, hogy a lénye egy része vágyik újra látni őt.

– Jó reggelt, Galen.

Az eladó felnézett.

– Ó. Csak a jövő hétre vártam, Giannopoulos úr.

– Azt akarom kérdezni, maga dolgozott-e tegnapelőtt, amikor az az amerikai nő elesett.

– Igen, Mikosszal voltunk műszakban. Honnan tud erről?

– Nem fontos. Mondja el, mi történt.

A fiatalember ugyanazt mesélte el, mint az izgalmas nő tegnap este.

– Megfenyegetett, hogy beperel minket?

– Nem. Azt mondta, az ő hibája volt.

– Vett fel jegyzőkönyvet?

– Igen, az irodában van az asztalon. Mondtam a mentőorvosnak, hogy a bolt állja a számlát.

– Jól tette, köszönöm.

Akis hátrament, és elolvasta a baleseti jegyzőkönyvet.

Június 3. 13:45

Ginger Moss, amerikai, 26 éves

Athéni címe: Diethnes Hotel

Az ügyfél elesett a nedves padlón, miután fájdalomcsillapító tablettát vásárolt. Fájdalmai voltak, sántított. Kihívtam a mentőket, a Szent Mihály Kórházba szállították.

Aláírás: Galen

Ginger… Akisnak tetszett a név. Minden tetszett neki a nőn, túlságosan is. A fárasztó nap ellenére álmatlan éjszakája volt. Ilyen hatással van a férfiakra ez a Ginger Moss.

Nem tudott szabadulni a varázsától, és most, hogy már tudja a nevét, mindent meg fog tenni, hogy jobban megismerje. Felkeresi a szállodában.

Galen dugta be a fejét az irodába.

– Minden rendben, főnök?

– Igen, mindketten jó munkát végeznek.

– Köszönjük. Az a nő…

– Igen?

– Mikos épp előtte mosott fel, és kiraktuk a figyelmeztető táblát.

– Helyes.

Akis biccentett a két alkalmazottjának, és visszament a limuzinhoz. Közölte a sofőrrel, hogy gyalog átmegy a Diethnesbe, várja meg a szálloda előtt.

Néhány perccel később belépett a hallba, és mondta a recepciósnak, hogy a Ginger Moss nevű vendéget keresi. De a férfi csak a fejét rázta.

– Nincs ilyen nevű vendégünk.

– Biztos benne? – kérdezte Akis meglepetten. – Mankóval jár.

– Jaaa! Akinek az a különleges vörösesszőke haja van?

– Igen. Felszólna neki, hogy itt van a férfi, aki este elhozta, és szeretne beszélni vele?

– Sajnálom, egy órája kijelentkezett.

– Meghagyta az új címét?

– Nem.

– Taxival ment?

– Azt nem tudom, épp el voltam foglalva.

– Milyen néven jelentkezett be?

– Azt sajnos nem mondhatom el, csak ha van bírósági végzése.

Akis megpróbálta leküzdeni csalódottságát, megköszönte a segítséget, és beült a limuzinba.

– Az irodába? – kérdezte a sofőr.

– Még ne. Előbb telefonálok egyet.

Akis felhívta Theo szüleit. Váltott néhány szót barátja anyjával a gyönyörű esküvőről, aztán a lényegre tért:

– Te hívtál meg egy Ginger Moss nevű amerikai nőt a fogadásra?

– Moss? Hm… Biztos nem szerepelt a listán, különben emlékeznék rá. Miért?

– Próbálom megtalálni.

– Miatta hagytad ott Altheát olyan hamar tegnap este? – kérdezte az asszony rövid hallgatás után.

A célzás nem zavarta Akist. Theo szülei olyanok voltak számára, mint egy második család, és az utóbbi évben folyton emlékeztették, hogy neki is ideje volna már megnősülnie.

– Nem, véletlenül botlottam bele kifelé menet. Mankóval járt, én meg segítettem neki.

– Hm… Kérdezd meg Chloe szüleit, biztos ők hívták meg ezt a Gingert. Gondolom, Chloe vagy Theo barátja. Lehet, hogy túl későn hívták meg, és nem kapott kártyát.

– Lehet. A templomban nem volt ott. Köszönöm. Akkor majd találkozunk, ha Theóék visszajöttek a nászútról.

– És addig nem? Ójaj.

– Oké, még előtte beugrok valamikor – ígérte Akis.

Felhívta Chloéék házát.

– Akis, fiam! – szólt a telefonba Socus, Chloe apja. – De jó, hogy hívsz! Már most hiányoznak a gyerekek. Gyere át ebédre, Nora is nagyon fog örülni. A medencénél eszünk.

Tökéletes alkalom, hogy kikérdezze őket.

– Máris indulok, Socus. Köszönöm.

4. FEJEZET

Raina kényelembe helyezte magát a medence melletti napozóágyon, és rámosolygott Chloe anyjára. Szerette barátnője szüleit, akik megható figyelemmel vették körül.

– Mindig sajnáltuk, hogy nem látogattál meg minket érettségi után – mondta Nora. – Chloe folyton csak rólad beszélt.

– Jöttem volna, de tudod, milyen beteg volt a nagymamám. Féltem magára hagyni. Aztán meg kezdődött az egyetem, férjhez mentem, elváltam. Aztán nagyi meghalt, és nagyapa is beteg volt, nekem kellett gondoskodni róla. Soha nem volt rá alkalom.

Chloe apja megpaskolta a kezét.

– Jól összejött neked minden, Raina.

– De az az év volt életem legboldogabb éve, amikor Chloe velünk lakott. Olyan volt, mintha lett volna egy testvérem. A nagyiék is nagyon szerették.

Nora könnyes szemmel mosolygott.

– Ő is titeket. Nincs kedved tovább maradni nálunk? Nagyon örülnénk, és Chloe is el lenne ragadtatva.

– Csodás lenne, de vár a munka.

– Szereted a munkádat?

– Nagyon! Izgalmas, amikor…

Raina elhallgatott, mert odajött egy szobalány, mondott valamit görögül, s a következő pillanatban megjelent a teraszon a jóképű tanú.

– Akis! – köszöntötte Nora melegen.

Raina szíve kihagyott egy ütemet, és elállt a lélegzete a rövid ujjú fehér pulóvert és hozzáillő cargo nadrágot viselő férfi atletikus alakjától és klasszikus görög arcvonásaitól.

A férfi még nem vette észre; mondott valamit Chloe szüleinek, akik nevettek, és Raina felé fordultak. Ekkor a férfi is odafordította a fejét, és tekintetétől forróság áradt szét Rainában.

– Á, itt van – mondta Akis angolul. – Kerestem a szállodában, de a recepciós mondta, hogy kijelentkezett, Theo szülei meg azt mondták, nem ismerik, úgyhogy eljöttem ide, hátha Chloe ismerőse.

Raina bólogatott.

– Sok éve barátok vagyunk. A szülei küldtek értem egy kocsit, hogy jöjjek el hozzájuk.

– Már régen esedékes volt – mondta Nora angolul.

– Azt hitte, potyázni voltam a fogadáson? – kérdezte Raina.

– Nem, de az volt az érzésem, mintha nem akarna feltűnést kelteni – felelte Akis.

– Beszélgessetek csak, mi szólunk Ionénak, hogy szolgálja fel az ebédet – mondta Nora, és a férjével bementek a házba.

Raina vett egy nagy levegőt. Nem gondolta volna, hogy még egyszer látja a férfit, és arra sem volt felkészülve, hogy már a puszta látványa ilyen heves reakciót vált ki belőle.

Akis odahúzott mellé egy nyugágyat, és leült.

– Hogy van a lába?

– Bevettem egy fájdalomcsillapítót, úgyhogy most nem fáj. Így már nemsokára hazarepülhetek.

– Mért siet ennyire?

– Vár a munka.

– Mit dolgozik?

– Egy laboratóriumban dolgozom csapatmunkában. – Raina nem akart többet elárulni. – És maga mivel foglalkozik?

Akis figyelmesen vizsgálgatta.

– Üzletember vagyok, a bátyámmal együtt vezetünk egy céget, így ismertem meg Theót. Maga hogy ismerte meg Chloét?

Raina látta, hogy a férfi sem beszél magáról szívesen.

– A gimnázium utolsó évére Kaliforniába jött, hogy angolul tanuljon.

– Csereprogram?

– Igen. Úgy volt, hogy érettségi után én jövök egy évre Görögországba, de aztán sok minden közbejött.

Raina úgy érezte, szabad térre van szüksége, hogy visszanyerje a nyugalmát, mielőtt a férfi tovább kérdezgeti.

– Ha megbocsát, ki kell mennem a mosdóba – mondta, és feltápászkodott.

Amikor visszatért a teraszra, Akis a medencében úszott. Raina asztalhoz ült, és hozzálátott a csirkés-fetás-olajbogyós salátához. Chloe szülei nem voltak sehol. Remélte, hogy kijönnek, és megmentik Akis kérdéseitől, de úgy látszott, azt hiszik, itt egy románc van kibontakozóban, és nem akartak zavarni.

Amint Akis észrevette, kijött a medencéből, törölközőt tekert a derekára, leült vele szemben, és vidáman beleharapott egy olajbogyóba.

– Még be se mutatkoztunk egymásnak rendesen – mondta. – Az én nevem Akis Giannopoulos. És a magáé?

– Raina.

– Raina és?

A nő megvonta a vállát.

– Fontos ez? Úgyse találkozunk többet.

– Szóval másodszorra sem akarja elárulni?

– Tényleg nem tudom, minek kéne.

– Tehát nem. Ha megbocsát, most megyek és átöltözöm.

Megharagította? Sebaj. Raina nem akart tőle semmit, mert az ösztöne azt súgta, hogy ez a férfi úgy meg tudná sebezni, ahogy még Byronnak sem sikerült. Akis olyan érzéseket keltett benne, amilyeneket nem akart érezni. Ha enged a kísértésnek, hogy vele legyen, az biztos fantasztikus lenne – de meddig? És ha elmúlna a kezdeti lelkesedés, Akis keresne másik nőt?

Raina félt az érzéseitől, és nem mert bízni.

Gyorsan felkapta a mankót, és besietett a házba. Norát a konyhában találta.

– Köszönöm a finom ebédet. Megint fáj a lábam, lefekszem egy kicsit. Kérlek, köszönj el a nevemben Giannopoulos úrtól. Kint van a medencénél.

– Rendben, szívem. Hozzak neked valamit?

– Nem, köszönöm, már így is sokat tettél értem. Csak pihentetnem kell a lábam.

– Akkor menj.

Nora megölelte Rainát, ő pedig a lakosztályába ment. El kell terelnie a figyelmét Akisról. Ha később kimegy, remélhetőleg már nem lesz itt. És remélhetőleg majd csak akkor jön megint, ha Chloe és Theo visszatért a norvégiai nászútjáról két hét múlva. Raina úgy tervezte, hogy utána még marad néhány napot, aztán hazarepül Kaliforniába.

5. FEJEZET

Amikor Akis kijött a medenceházból, nem lepte meg, hogy Raina eltűnt. A ház felé menet összefutott Norával, és kísértésbe esett, hogy kérdéseket tegyen fel neki, de nem akarta belerángatni valamibe, ami csak rá és Rainára tartozik.

– Nagyon szép volt az esküvő, most végre lazíthatsz egy kicsit. Köszönöm az ebédet.

– Mindig szívesen látunk, ezt te is tudod. Rainának fáj a lába, bement a szobájába. Megkért, hogy köszönjek el a nevében.

– Igen, elég nyúzottnak látszott.

Akis arcon csókolta Norát, és távozott.

– Az irodába – utasította a sofőrjét.

Útközben azon tanakodott, mi lehet Raina titka. Miért használt hamis nevet a baleset után és a szállodában?

Vassót holnapra várta vissza, de úgy érezte, muszáj beszélnie vele. Felhívta a mobilján, de hangpostára kapcsolt. Míg a visszahívásra várt, papírmunkával foglalta le magát.

Amikor a bátyja még fél nyolckor sem hívta vissza, Akis nem bírta tovább, úgy döntött, újra elmegy a Milonis-birtokra. Ione, a házvezetőnő tájékoztatta, hogy a házaspár elment otthonról, de hamarosan hazajönnek.

– És a vendégük?

– Maywood kisasszony a tévészobában van.

Maywood…

– Gyorsan beköszönök neki.

Raina a kanapén feküdt a tévé előtt.

– Hamar eltűnt délután – mondta Akis.

Raina nyugodtan viszonozta a tekintetét, mintha számított volna rá, hogy újra felbukkan, és ez szórakoztatná.

– Akkor most hogy is hívják? – kérdezte Akis. – Idegeneknek Ginger, barátoknak Raina?

Raina sóhajtva kikapcsolta a tévét, és felült.

– Gondolom, a boltban mondta az eladó, ahol elestem. Nem lett volna szabad megmondania, ez bizalmas adatnak számít.

– Igen, de hamis adat. Egyébként enyém a bolt.

– Mi?

Végre valami kibillentette a nőt már-már lekezelő nyugalmából.

De tényleg nem tudja, kicsoda ő? Akisnak nem fért a fejébe.

– Az alkalmazottamnak a Ginger Moss nevet adta meg, és azt mondta, huszonhat éves. Az útlevelében milyen név szerepel? Ez fontos lesz, amikor kifizetem a kórházi számlát. A biztosítóm furcsállni fogja, hogy más név van a jegyzőkönyvben, mint az útlevelében.

– A számlát az én biztosítóm fizeti. A Ginger a becenevem, néha szoktam használni.

– Még ha hinnék is magának, ez mellékes. Tudni akarom, miért nem volt velem őszinte, miközben a legjobb barátom feleségének a barátnője.

Raina megnedvesítette érzéki ajkait, amivel odavonta Akis figyelmét, aki már múlt éjjel is arról ábrándozott, milyen lenne megcsókolni.

– Nem akartam semmi rosszat.

– Akkor miért próbált meg ma délben is becsapni?

– Figyeljen ide… – Raina bosszúsnak tűnt, arca kipirult. Felállt, hóna alá vette a mankót. – Régóta nem volt komolyabb kapcsolatom, és azért nem volt, mert nem akartam.

Akis odament hozzá.

– Pedig biztos sok férfi akarta volna. Azt hiszi, én is csak egy újabb férfi vagyok, akit lepattinthat? Egy ilyen gyönyörű nő nyilván sok figyelmet kap, olyat is, amiből nem kér. Mondja meg, ha nem akarja, hogy érdeklődjek maga iránt, és elmegyek.

Raina most egy hangyányit aggódónak tűnt.

– Akis… én egyszerűen csak nem hiszem, hogy bölcs dolog lenne jobban megismerni magát.

– Miért? Mégis van valakije Amerikában?

– Nincs – felelte Raina gyorsan és nyomatékosan. – Nincs senkim. Abszurd ez a beszélgetés.

– Az lenne, ha nem tudnám, hogy én is érdeklem magát. De valamiért fél, és próbál elijeszteni. Tudni akarom, hogy miért.

– Nem félek magától. Ez nevetséges.

– Meg kell hogy csókoljalak, különben megőrülök a vágytól.

– Kérlek, ne mondj ilyet – suttogta Raina.

– Mert te is akarod?

– Talán. De félek az érzéseimtől.

– Ne derítsük ki, hogy vannak-e olyan erősek, mint az enyémek?

Azzal Akis a karjába vonta a lányt a mankóval együtt, és ajkát a szájára tapasztotta.

– Akis… – nyögte Raina, aztán olyan sóváran viszonozta a csókot, ami felvillanyozta a férfit.

Csókolt már nőket, de erre a lobogó szenvedélyre nem volt felkészülve, ami mindkettejüket magával ragadta.

– Akarlak, Raina – suttogta a nő nyakába. – Még soha senkit nem akartam ennyire.

Majdnem megfeledkezett Raina bokaficamáról. Amikor a nő felszisszent, vonakodva elengedte. Raina a mankóra támaszkodott.

– Ennek nem lett volna szabad megtörténnie.

– De megtörtént, mert mindketten akartuk. – Akis vett egy nagy levegőt. – Szeretnék többet veled lenni. És a csókodból ítélve te is szeretnéd.

Ebben a pillanatban beállítottak Chloe szülei.

– Mintha ma már jártál volna itt – ugratta Akist görögül Socus. – Hát ezért nem bánta a vendégünk, hogy üzleti vacsorára kellett mennünk!

De Akis megrázta a fejét.

– Nem, ő nem tudta, hogy visszajövök.

– Jó, hogy itt vagy, Akis – mondta Nora angolul. – Raina el akar utazni. Kérlek, győzd meg, hogy maradjon, amíg Chloe és Theo visszajön.

– Olyan kedvesek vagytok hozzám – mondta Raina meghatottan –, de túl sok dolgom van otthon.

– A bokádnak még legalább egy hétig gyógyulni kell – mondta Socus. – De ezt majd holnap megbeszéljük. Jó éjszakát nektek.

Miután a házaspár kiment a szobából, Akis így szólt:

– A bokádat tényleg pihentetni kell, és én semmit se szeretnék jobban, mint hogy elszórakoztassalak. Itt leszel, ha délelőtt visszajövök?

Raina bólintott.

– Akkor jó éjt – mondta Akis.

A penthouse-ba menet megcsörrent a telefonja.

– Vasso? Mért csak most hívsz?

– Én is örülök, hogy hallak, tesó.

– Bocs.

– Lemerült a telefonom, és csak most értem vissza a szállodába, hogy feltöltsem. Mi a baj? Úgy beszélsz, mintha nem lennél önmagad.

– Mert nem is vagyok.

– Egyébként jól sikerült a megnyitó – mondta Vasso.

– Bocs, hogy meg se kérdeztem, máshol jár az eszem.

– Volt valami gond az esküvőn? Láttam az esti hírekben, hogy besegítettél egy szép nőt a limuzinba, akinek mankója volt.

– Miatta hívtalak. Mikor jössz vissza?

– Kilencre az irodában leszek.

– Addigra én már nem leszek bent.

– Hogyhogy?

– Öö… találkoztam valakivel.

– A mankós nő az?

– Igen. Vele minden olyan más.

– Azt mondod, komoly a dolog?

– Igen.

Vasso hangosan kifújta a levegőt.

– Ő is így érez?

– Az alapján, ahogy az előbb csókolt, biztos vagyok benne.

– De csak tegnap este ismertétek meg egymást.

– Tudom. Úgy néz ki, mint Aphrodité levendulakék szemekkel.

Vasso nevetett.

– Elismerem, hogy szép, de még mindig olyan a hangod, mintha ki kellene aludnod a pezsgőt.

– Alig ittam.

– Ne már, Akis. Ne próbálj bolonddá tenni.

– Nem próbállak.

Hosszú csend.

– Hány éves?

– Huszonhat.

– Athéni?

– Nem, kaliforniai.

– Amerikai?

– Igen. A főpróba napján majdnem összeütköztünk a járdán. Utána folyton rá gondoltam, és jól meglepődtem, hogy ott volt a fogadáson. Felkértem táncolni, de nem tudott a bokaficama miatt. Elvittem kocsival a szállodájába.

– Vele töltötted az éjszakát? Nem volt ez túl gyors?

– Nem maradtam nála, és mikor ma visszamentem a szállodába, már kijelentkezett. Megkérdeztem Theo szüleit, de nem ismerték, úgyhogy elmentem Chloe szüleihez – és ott volt a medencénél. Chloe náluk lakott egy évig Kaliforniában, hogy angolul tanuljon.

– Hogy lehet, hogy még sose hallottál róla?

– Theo egyszer említette, hogy Chloénak volt egy barátnője Amerikában, de nem esett le, hogy ő az.

– Hogy hívják?

– Raina Maywood. A négyes számú üzletünkben esett el, azért jár mankóval, de Galennak más nevet adott meg, azért volt ilyen nehéz megtalálnom.

Vasso hallgatott egy sort, aztán azt kérdezte:

– Mi a megérzésed vele kapcsolatban?

– Nem tudom – vallotta be Akis.

– Lehet, hogy meg akart ismerkedni veled. Elvégre tudja, milyen körökben mozog Chloe családja. Lehet, hogy Chloe mesélt neki rólad, és megígérte, hogy bemutat neki.

– Nem, nem így volt. Teljesen véletlen, hogy pont őt kértem fel táncolni. Különben soha nem ismerkedtünk volna meg. Miután elvittem a szállodájába, soha többé nem találtam volna meg.

– De aztán mégis ott volt Chloééknál. Szerintem azt remélte, hogy valamikor te is elmész oda. Mi van, ha az volt a terve, hogy eljön az esküvőre, és Chloe szüleit használja arra, hogy megismerkedjen veled? Ettől félsz? Hogy a pénzedre pályázik?

– Bárcsak tudnám.

– Az logikus, hogy Chloe mesélt neki Theo tanújáról. Nincs ebben semmi rossz, csak olyan gyorsan történik ez most. Kicsit lassítani kéne, és idővel kiderül, mi igaz, és mi nem. Gondolkodj ezen.

Akis már gondolkodott rajta. Ez volt az egyik legnagyobb félelme: hogy Raina megszervezte a találkozásukat, ahogy más nők is tették már előtte.

– Nem ezért hívtál? Mert ettől félsz? – kérdezte Vasso. – A csaj látta, milyen gazdag családból származik Chloe. Emlékszel, mennyire odavoltunk egymásért Sofiával, amikor még a szigeten éltünk, és egy vasunk se volt?

– Hogyne emlékeznék.

– Mégis kikosarazott, mert azt mondta, talál jobbat. Aztán amikor kezdett beindulni az üzlet, újra megjelent, és nem szállt le rólam. Csak akkor már nem érdekelt.

– Mindenre emlékszem, Vasso – mondta Akis rekedten.

Mindketten átélték a fájdalmas élményt, hogy csak ki akarják használni őket.

A legtöbb nőt, akivel randevúztak, közös barátok mutatták be nekik, és néhány alkalom után világossá vált, hogy mindegyik gazdag férjre vadászik.

– Bocs, hogy ilyen lehangoló vagyok – folytatta Vasso –, de ez a Raina hamis nevet adott meg. Ez azért furcsa. Mikor találkoztok?

– Holnap délelőtt.

– Oké, még semmi sem biztos, lehet, hogy tényleg véletlen volt az egész. Én csak egyet tudok tanácsolni: lassan és óvatosan.

– Köszönöm, hogy meghallgattál, Vasso. Holnap találkozunk.

– Megérkeztünk – mondta a sofőr.

Akis megköszönte, és kiszállt a limuzinból. Miközben a lift vitte fölfelé a luxuslakásába, úgy döntött, megszívleli bátyja tanácsát: lassan és óvatosan fog haladni Rainával.

6. FEJEZET

Amikor Raina hétfő reggel, zuhanyzás előtt levette a lábáról kötést, a bokája már alig volt megdagadva, így aztán nem is kötözte be újra. Farmert és blúzt vett fel, megfésülködött, ajkára rózsaszín rúzst kent.

Valahányszor Akisra gondolt, remegett a szíve.

A csókja olyan szenvedélyt váltott ki belőle, amire nem számított, és rövid időre úgy megfeledkezett magáról, mint még soha. Ez valószínűleg törvényszerű volt, miután oly régóta nem volt magánélete. Talán még jó is, hogy itt, Görögországban történt vele, és nem odahaza. Hamarosan elutazik, és bármit is érez ez iránt a férfi iránt, a kapcsolatuk nem lehet hosszú életű.

Reggeli után kifeküdt a medence mellé, és egy könyvet olvasott. Délben, amikor Norával megebédelt, Akis még mindig nem mutatkozott, és Raina utálta bevallani magának, mennyire csalódott.

Később bement a hálószobába, hogy megbeszéljen néhány dolgot telefonon a kaliforniai birtoka személyzetével. Amint végzett a beszélgetéssel, egy szobalány kopogott az ajtón.

– Giannopoulos úr a teraszon várja.

Rögtön meglódult a szívverése. Megigazította a rúzsát, és kibicegett a mankóján.

Akis a napernyő alatt állt, farmerban és világosbarna pólóban. Raina térde megroggyant a látványától. Mindegy, miben van, szmokingban, fürdőnadrágban vagy farmerban – csodálatos látvány.

– Korábban akartam jönni, de elhúzódott egy üzleti megbeszélés. A házvezetőnő mondta, hogy már ebédeltél. Voltál már régebben Athénban?

– Gyerekkoromban a nagyszüleimmel, de nem sok mindenre emlékszem.

– A szüleid nem voltak veletek?

– Nem, ők tizenkét éves koromban meghaltak repülőgép-szerencsétlenségben.

– Ó, de szörnyű.

– Évekig nem hevertem ki. Ők voltak a legjobb barátaim.

– Részvétem.

– De csodálatos nagyszüleim voltak, mindent megtettek értem.

– Hála az égnek. Akkor szeretnéd megnézni a látnivalókat?

– Szeretném, de gyalogolni most nem tudok.

– A tetőtéri teraszomról látni lehet az egész várost, és van egy nagy teljesítményű távcsövem. Szóval úgy tarthatsz városnézést, hogy közben kényelmesen ülsz egy fotelben, felrakott lábbal.

– Ne hagyd ki – szólalt meg Nora, aki éppen kilépett a teraszra. – Socusszal egyszer fent voltunk este. Alkonyatkor az Akropolisz egy csoda, Raina.

Nemsokára már a limuzinban ültek. Aztán megérkeztek a sokemeletes házhoz, ahol Akis lakott.

A csupa üveg penthouse berendezése semmilyen női kézjegyet nem viselt magán: se függönyök, se díszek, csak króm és földszínű árnyalatok. Igazi agglegénylakás.

Raina kilépett a teraszra, ahonnan tényleg pazar volt a kilátás.

– Egy másik életedben sas voltál? Tetszik a fészked.

– Tudtommal ez az egyetlen életem. De teljesen máshol keltem ki, mint azt te is tudod.

Raina a homlokát ráncolta. Nem, nem tudja. Akis biztos provokálni akarja, de ő nem fogja bekapni a csalit.

Akis elvette tőle a mankót, ő pedig letelepedett a bőrfotelbe, és feltette a lábát egy párnázott zsámolyra.

– Az Akropoliszra állítottam a távcsövet.

Raina belenézett a távcsőbe, és nem hitt a szemének.

– Úristen! Tisztára olyan, mintha ott lennék! Fantasztikus! – lelkendezett. – Órákig el tudnám nézni!

– Ezért hívtalak el. Hozok limonádét.

Miután visszajött, a következő két órában Akis idegenvezetőt játszott, és minden kérdésre válaszolt. Végül Raina kifogyott a kérdésekből, és sóhajtva hátradőlt.

– Hála neked, most úgy érzem, bejártam az egész várost, és minden fontosat láttam. Emlékezni fogok, milyen kedves voltál hozzám, amikor majd látom a repülőről, ahogy Athén eltűnik alattunk.

Akis eltolta a távcsövet, és fürkésző pillantást vetett Rainára.

– Maradj még. Még nem is láttad Görögország legszebb részét. Én megmutatom. Chloe szülei is azt szeretnék, ha egy ideig náluk maradnál.

Raina a fejét csóválta.

– Miért akarnál bármit is tenni értem?

– Talán mert más vagy, mint azok a nők, akiket eddig megismertem, és elbűvölsz. És te se tagadhatod, hogy vonzódunk egymáshoz. Az a szenvedély, ahogy tegnap este öleltük egymást… én még most is beleborzongok.

– Én is.

– Ilyen őszinte vagy, és mégis el akarsz futni előlem? – kérdezte Akis rekedten.

– Szerintem az izgat bennem, hogy kételyeid vannak velem kapcsolatban. Érzem, hogy azóta neheztelsz rám, amióta nem voltam hajlandó megmondani a nevemet, és megtudtad, hogy az üzletben is más nevet adtam meg. Már elmagyaráztam, hogy miért.

– De nem mondtál el mindent.

– Mi van veled? – csattant fel Raina. – Az előbb azt mondtad, tudok a származásodról, pedig szinte semmit se tudok rólad azon kívül, hogy te voltál Theo tanúja!

Akis összeszűkült szemmel nézett rá.

– Ezt nehezen hiszem el. Elvégre régóta te vagy Chloe legjobb barátnője.

Raina bólintott.

– Igen, mindig tartottuk a kapcsolatot. Már hónapokkal ezelőtt tudtam, hogy odavan Theóért, de azt csak egy hónapja mondta el, hogy hozzámegy. Annyira izgatott volt az esküvő miatt, hogy rólad soha nem is beszéltünk. Még a vezetéknevedet se tudtam, nemhogy bármi mást. Ha ez sérti a férfiúi büszkeségedet, sajnálom.

– Megbántottalak, és észre se vettem. Szerintem kössünk békét, és kezdjük elölről – javasolta Akis. – Nora szeretné, ha náluk vacsoráznánk. Utána meg akarják mutatni az esküvői videót.

– Hiányzik nekik Chloe. Ők hárman annyira közel állnak egymáshoz, hogy csodálom, hogy elengedték annak idején Chloét egy teljes tanévre.

– Chloe nagyon jól érezte magát nálatok, ők csak szeretnék viszonozni a szíves fogadtatást. Szerintem megbántanád őket, ha túl hamar visszarepülnél az Államokba.

Raina titkon ugyanettől tartott.