SARI SOLDEN, MS és MICHELLE FRANK, PSYD

ÚTMUTATÓ
ADHD-VAL ÉLŐ NŐKNEK

Jogi nyilatkozat

A könyvben megjelenő gondolatok és vélemények célja kizárólag a felvilágosítás. A szerző és a kiadó nem ad orvosi tanácsot, a könyv tartalma nem is helyettesíti azt, nem diagnosztizál, nem ír elő semmit, és nem kezel betegséget vagy sérülést. Bármilyen módszer vagy életmódprogram alkalmazásának megkezdése előtt diplomás orvostól kell teljes körű véleményt kérni.

Copyright © 2019 by Sari Solden and Michelle Frank

New Harbinger Publications, Inc., 5674 Shattuck Avenue, Oakland, CA 94609

Borítóterv: Amy Shoup

Hungarian translation © Béres Edina, 2022

Hungarian edition © Jaffa Kiadó, 2022

Fordította Béres Edina

Felelős szerkesztő Schultz Judit

Felelős kiadó Jaffa Kiadó

ISBN 978-963-475-723-8

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft. www.ekonyv.hu

A Jaffa Kiadó könyveinek teljes választéka megvásárolható könyvesboltunkban:

1114 Budapest, Vásárhelyi Pál u. 10.

Ezt a könyvet klienseinknek ajánljuk, akik nap mint nap inspirálnak minket, és akik megengedték, hogy megosszuk a történeteiket és álmaikat. Nagyon sok mindent tőlük tanultunk arról, hogyan éljünk bátor, ragyogó és merész életet ADHD-val élő nőként.

Tartalom

Előszó

Megjegyzés az olvasóknak

ELSŐ RÉSZ – BÁTRABBAN

1. Üdv a klubban! Megteremteni a különbözőség világát

Előszó

Különös dolog történt velem 1995-ben, amikor éppen sorban álltam, hogy bejuthassak egy előadásra a CHADD (Children and Adults with Attention Deficit/Hyperactivity Disorder) által szervezett konferencián. Észrevettem, hogy az előttem álló nő egy könyvet tart a kezében, amelynek címe: Women with Attention Deficit Order (Figyelemhiányos rendellenességgel élő nők). Mivel abban az időben a neuropszichiátriai közösség rendszeresen elutasította még azt is, hogy fiatal lányokat is lehessen ADHD-val diagnosztizálni, nemhogy felnőtt nőket, ezért egyszerűen nem hittem a szememnek és a szerencsémnek. „Aki ezt a könyvet írta, az egy zseni!” – szóltam az előttem álló nőhöz, mire ő azt felelte: „Én írtam.” Így ismerkedtem meg Sari Soldennel.

Az ADHD korábban a hiperaktív fiatal fiúk kezelhetetlen viselkedését írta le. Mivel a legtöbb nő nem mutatta ezeket a viselkedésformákat, nem feleltek meg a diagnózis férfiakra alapozott kritériumainak. Sőt, ugyanezen az konferencián az egyik fő előadó ezeket a lányokat és nőket lekezelően „ADD wannabe”-knek nevezte.

Az ADHD-val élő nők menekültként kényszerültek élni. Egyrészt azért marginalizálódtak, mert nem feleltek meg a társadalmi nemi szerepük diktálta elvárásoknak, úgymint az empátia, a szervezettség és az alkalmazkodás. Másodszor pedig azért marginalizálódtak , mert nem feleltek meg a Mentális zavarok diagnosztikai és statisztikai kézikönyvében (DSM) meghatározott kritériumoknak. Mivel túlságosan másmilyenek voltak ahhoz, hogy a társadalom mércéjével lehessen őket mérni, de nem voltak eléggé másmilyenek ahhoz, hogy neurológiai magyarázatot kapjanak az állapotukra, az ADHD-val élő nők a különbözőségüket legrosszabb félelmeiknek kényszerültek tulajdonítani. Meg nem értve és félreértve éltek, és sokan közülük a legdurvább kritikákat is magukévá tették.

Mai nézőpontunkból láthatjuk, hogy Solden merész könyve és őszinte szavai örökre megváltoztatták az ADHD-val kapcsolatos nézeteket. Nem hiszem, hogy túlzás lenne azt állítani, hogy ő nyitotta ki az ADHD-val élő nőket elszigetelő pszichés börtön kapuit. A reakció elsöprő erejű volt; a nők világszerte megerősödtek annak a tudatától, hogy nincsenek egyedül a nehézségeikkel, és hogy annak, amivel küzdenek, van neve. Sari Solden és társszerzője, Michelle Frank ezúttal még előrébb mutat. Könyvük arra bátorítja a nőket, hogy követeljék ki az őket megillető helyet a világban, és tegyék magukat láthatóvá, hallhatóvá.

Egyszerre nyugtalanító és ironikus, hogy a radikális gondolat, amelyet ez a könyv hirdet: az önelfogadás. A nők a folyamatosan változó korszellem ellenére is még mindig igyekeznek megfelelni, ha tudnak. Az ADHD-val élő nők pedig még mindig könyörögnek az orvosoknak, hogy „tegyék őket normálissá”.

Az alacsony önbecsüléssel rendelkező nők nagyon gyakori megküzdési mechanizmusa a hamis én felépítése. Ez egy olyan pusztító dinamika, amelynek kiváltó oka, hogy egyesek nem kapják meg azt az empátiát és elfogadást, amit mások élvezhetnek. Az újabb és újabb elutasítás által arra a következtetésre jutnak, hogy nem olyanok, mint amilyennek a társadalom el tudná fogadni őket. Kétségbeesett megoldás következik ekkor: egy hamis én felépítése, amely a neurotipikusokat utánozza, és amely lehetővé teszi számukra, hogy „normálisnak” tűnjenek.

Ez első ránézésre zseniális álcának tűnhet. Solden és Frank azonban világossá teszi, hogy amikor az ADHD-val élő nők kompenzálni próbálják a nehézségeiket, annak nagy érzelmi ára van: túlságosan éberré várnak, és kimerülnek az erőfeszítésben, miközben továbbra is kísérti őket a megbélyegzés és a szégyen réme. Amikor egy ADHD-val élő nőnek nincsenek a külvilág által észlelhető tünetei, azt sikerként könyvelheti el, pedig ennek a megküzdésnek az eredménye ironikus módon az, hogy a helyzete titokban okoz ugyanolyan sok szenvedést. Ahelyett, hogy támogatást kérne, inkább retteg az elkerülhetetlen repedéstől a homlokzaton, amely leleplezheti őt, a szélhámost. Pedig ahogyan Leonard Cohen írta: „Mindenen van egy kis rés; azon jut be a fény”. Ezeket a repedéseket a homlokzaton nem kell kijavítani – az ott bejutó a fényszilánkok világítják meg csodálatos, valódi énjüket.

Ha Te is a megszégyenített és lejáratott nők ezrei közé tartozol, engedd meg Sari Soldennek és Michelle Franknek, hogy temperamentumos, de együttérző idegenvezetőid legyenek. Ők megértik, hogy a rejtőzködés évtizedei után a félelmek megbéníthatják az embert, és türelemmel segítenek neked, hogy kifejleszd magadban a rugalmasságot és a bátorságot. Lehetőséget kínálnak arra, hogy az elfogadás és az együttérzés pozíciójából szemlélve megértsd a világban betöltött szerepedet. Tele vannak empátiával, és olyan oázist kínálnak a nők számára, ahol biztonságosan elkezdhetik kibogozni az önértékelésüket agyuk összegubancolódott huzalozásából. Lélegzetelállítóan sokszínű világunkban Solden és Frank Útmutató ADHD-val élő nőknek című könyve merészen ünnepli mindezeket a lenyűgöző és egyedi különbözőségeket.

Ellen B. Littman, PhD
New Yorkban praktizáló klinikai szakpszichológus,
az Undersanding Girls with ADHD című könyv társszerzője

Megjegyzés az olvasóknak

Örömünkre szolgál, hogy kalauzolhatunk benneteket az izgalmas utazáson, amelyre most készültök. Íme néhány fontos, rövid magyarázat a könyvben használt kifejezésekről és fogalmakról.

Élvezzétek az utazást!

Néhány ADHD-alapvetés, az összezavarodás elkerülése érdekében

Ez a munkafüzet olyan nőknek szól, akik figyelemhiányos/hiperaktivitási zavarban (ADHD) szenvednek, valamint azoknak, akik segítik és szeretik őket. Mivel nem tudtunk beleírni mindent, amit az ADHD-ról tudunk, a könyv feltételezi, hogy az olvasó tisztában van az ADHD-val kapcsolatos legalapvetőbb ismeretekkel. Annak érdekében azonban, hogy könnyebben követhesd az ADHD bizonyos aspektusainak tárgyalását a könyvben, szeretnénk elmagyarázni néhány lényeges háttérinformációt, többek között azt, hogy mit értünk azon, amikor az ADHD-ról és annak különböző megjelenési formáiról beszélünk. Bár ebben a könyvben leggyakrabban az „ADHD” általános kifejezést használjuk, időnként, amikor fontos, pontosítjuk az egyes megjelenési formákat.

Igen, manapság már ADHD-nak hívják ezt a betegséget

Az ADHD neve és jelzői körül sok a zűrzavar, mivel maga a diagnosztikai címke is többször változott az évtizedek során. A ma érvényben lévő helyes diagnosztikai terminológia a figyelemhiányos/hiperaktivitási zavar, avagy ADHD, amelyet a diagnosztikai kézikönyv három altípusra oszt: túlnyomórészt figyelemhiányos megjelenési forma, túlnyomórészt hiperaktív/impulzív megjelenési forma és kombinált megjelenési forma.

Néha hallani, hogy az „ADHD” és az „ADD” elnevezést felváltva használják. Ez azért van, mert a diagnosztikai kézikönyv 1980-as kiadásában használt korábbi diagnosztikai kifejezés a figyelemhiányos zavar, avagy ADD volt, és az emberek egyszerűen megszokták ezt a formát. Bár időnként még mindig használják az ADD kifejezést a hiperaktivitás nélküli ADHD vagy a túlnyomórészt figyelemhiányos állapot megjelölésére, ez a terminológia elavult és helytelen.

Túlnyomórészt figyelemhiányos megjelenési forma. Az ADHD túlnyomórészt figyelemhiányos megjelenési formáját mutató személyeknek nagy nehézségeik vannak azzal, hogy elkezdjenek dolgokat vagy aktivizálódjanak bennük (még akkor is, ha akarnak vagy szükségük van rá). Szervezetlenséggel, feledékenységgel, figyelemzavarral, zónázással, az idő téves érzékelésével és érzelmi diszregulációval küzdenek. Nem jellemző rájuk annyira a hiperaktivitás és impulzivitás, mint azokra, akik az állapot más altípusaiban szenvednek. Sokkal inkább alulműködőek, semmint túlműködőek.

Túlnyomórészt hiperaktív/impulzív megjelenési forma. Az ADHD túlnyomórészt hiperaktív/impulzív megjelenési formáját mutató emberek leginkább hiperaktivitással küzdenek. Rájuk is jellemzőek figyelmetlen vonások, de a fő kihívásaik közé inkább az abnormálisan felfokozott szorongás és a „fék behúzásának nehézsége” tartozik. Az ebben az altípusban szenvedőknek kihívást jelent egy helyben nyugodtan ülni, sorban állni, valamint visszatartani a cselekvésre és/vagy beszédre való késztetést. Nyughatatlanok, állandóan „mozgásban” kell lenniük, vagy belső nyugtalanságot éreznek. Impulzivitással is küzdenek, és általában sok negatív következményt tapasztalnak a gátlástalan viselkedésükből, meggondolatlan megjegyzéseikből és elhamarkodott döntéseikből fakadóan. A férfiaknál nagyobb valószínűséggel diagnosztizálják a túlnyomórészt hiperaktív/impulzív megjelenési formát.

Kombinált megjelenési forma. Az ADHD kombinált megjelenési formája esetében jellemzőek mind a figyelemhiányos, mind a hiperaktív/impulzív aspektusok. A kombinált megjelenési formában szenvedő nők gyakran írnak le a figyelemhiányos előfordulásban szenvedőkhöz hasonló tapasztalatokat, illetve azt, hogy túlságosan beszédesek, hajlamosak a párbeszédek félbeszakítására, elhamarkodott döntéseket hoznak, valamint fizikai és/vagy mentális hiperaktivitást mutatnak.

Az ADHD és a végrehajtó működés

Amit a legtöbb ember tud az ADHD-ról, az csak aprócska része a nagy képnek. Az ADHD nem feltétlenül figyelemhiány, hanem a megismerés, az érzelmek és a viselkedés különböző aspektusainak szabályozásával kapcsolatos probléma. Nem feltétlenül jelenti azt sem, hogy valaki hiperaktív. Akkor mit is jelent?

Az ADHD egész életen át tartó neurobehaviorális, genetikai szindróma, amely olyan strukturális, kémiai, kommunikációs és izgalmi eltérésekhez vezet az agyban, amelyek később hatással vannak az agy úgynevezett „végrehajtó működési” rendszerére.

Dr. Thomas Brown találóan írja le az ADHD-t:

„a végrehajtó funkciók, az agy önirányító struktúrája (amely többnyire tudattalan műveletekből tevődik össze) fejlődési zavarának komplex szindrómája. A károsodások szituációfüggőek, krónikusak, és jelentősen zavarják a működést a mindennapi élet számos területén.” (2013, 20)

Azokat a tudattalan műveleteket, amelyekre Brown utal, végrehajtó működési képességeknek nevezik, amelyeket ő több csoportba sorol, többek között a következőkbe: a feladatok kezdeményezése és aktiválása, a figyelem összpontosítása és fenntartása, az éberség, az erőfeszítés és a feldolgozási sebesség szabályozása, az érzelmi szabályozás, a munkamemória-képességek és a viselkedés önszabályozása. Brown számos könyvében és cikkében – amelyek közül néhányat e könyv végén idézünk, többek között az A New Understanding of ADHD in Children and Adults (Az ADHD megértésének új módja gyermekeknél és felnőtteknél) című könyvében – kiváló leírást ad ezekről a halmazokról és arról, hogy mit jelent mindez az ADHD-val élők mindennapi életében.

A következő oldalakon gyakran olvashatod majd, hogy az ADHD kihívásait a végrehajtó működési rendszer és a kapcsolódó készségek diszregulációjából eredő kihívásokként említjük. Bár ezeknek a kifejezéseknek a részletes leírása nem tartozik ennek a projektnek a keretébe, mégis fontosnak tartjuk, hogy lásd, az agy ezen irányító funkcióival kapcsolatos kihívások okozzák a nők számos nehézségét, és nagyon jól leírják azt, ahogyan az ADHD-t megtapasztalhatod.

Mi a helyzet, ha nem diagnosztizáltak ADHD-val, de úgy gondolom, hogy érintett vagyok?

Ha ADHD gyanúja merül fel, fontos, hogy találkozz egy olyan szakemberrel, aki rendelkezik némi tapasztalattal az állapot diagnosztizálásában és kezelésében. A http://www.add.org honlapon ingyenesen elérhető egy angol nyelvű ellenőrző lista, amely az ADHD leggyakoribb tüneteinek meglétét vizsgálja, és amelyet kitöltve magaddal vihetsz az első vizitre. Pszichiáter, orvos, pszichológus, klinikai szociális munkás vagy terapeuta is kompetens diagnosztizálni az ADHD-t. Kérdezd meg a lehetséges szolgáltatókat, szakembereket, hogy dolgoztak-e már ADHD-val élő nőkkel, vettek-e részt az elmúlt években ADHD-val kapcsolatos képzéseken vagy konferenciákon, és ismerik-e az ADHD mint a végrehajtó funkciók zavara megközelítést.

Halálra vagyok ítélve?

Dehogy! Az ADHD agyi alapú különbözőség, amely nem múlik el, de nem halálos ítélet. Boldog, egészséges, teljes életet élhetsz – és fogsz is élni – ADHD-val élő nőként, ezt megígérhetjük. Vigyázni fogunk rád az úton, és van néhány ötletünk, ami szerintünk segíthet, úgyhogy olvass tovább!

Összetett karakterek

A könyvben szereplő történetek azon nők széles csoportja leírásainak összessége, akikkel az évek során együtt dolgoztunk. Azért osztjuk meg a történeteiket, mert reméljük, hogy az út minden szakaszában közös vonásokra lelhetsz az ő tapasztalataikban. A felhasznált nevek mindegyike fiktív, és az egyes nők történetének részleteit a titoktartás védelme érdekében jelentősen megváltoztattuk, illetve más hasonló történetekkel kombináltuk.

E L S Ő  R É S Z

Bátrabban

„És eljött a nap, amikor a kockázat, hogy egy bimbó zárva maradjon, fájdalmasabb volt, mint a kockázat, hogy kivirágozzon.”

Anaïs Nin

Valószínűleg érted, mire gondolunk, amikor azt mondjuk, hogy az ADHD néha olyan érzés, mintha valami csodálatos dolog lakozna benned, ami csak arra vár, hogy kivirágozzon, amint ki tudsz szabadulni mindabból, ami visszatart. Lehet, hogy egyre gyakrabban kapod azon magad, hogy elrejtőzöl, miközben próbálod a lehető legjobban kezelni a kihívásaidat, és megbirkózni a fájdalommal, a veszteséggel és a zűrzavarral, ami az ADHD-s élettel jár együtt. Lehet, hogy újra és újra megpróbáltad megjavítani magad, remélve, hogy ha inkább valaki másnak tűnsz, olyannak, aki nem él ADHD-val, de közben rájöttél, hogy nem tudsz megszabadulni a nehéz helyzetektől anélkül, hogy ne szabadulnál meg a ragyogástól is, ami azzá tesz, aki vagy, illetve anélkül se, hogy ne kelljen fárasztó és megtévesztő álarc mögé bújva élned.

Ha kézbe vetted ezt a könyvet, akkor jó eséllyel készen állsz, hogy feladd a régi küzdelmet, és energiáidat valami új és merész dologba fektesd. Mert – ahogyan valószínűleg te is rájöttél – elkövetkezik az idő, amikor fájdalmasabb lesz feláldoznod azt, aki vagy (akinek ismered magad, és akivé a szíved mélyén válni szeretnél), mint szembenézned a félelemmel attól, hogy megnyílj, hogy meglássanak, meghalljanak és megismerjenek annak, aki valójában vagy. Szóval ne várj tovább! Ez a pillanat éppen olyan tökéletes, mint bármelyik másik. Itt az ideje, hogy vállald a kockázatot, és megnyílj. Kezdd hát el… bátran!

E L S Ő  F E J E Z E T

Üdv a klubban!

Megteremteni a különbözőség világát

Könyvünk arra az egyszerű, de radikális gondolatra épül, hogy egy ADHD-val élő nő könnyedén megtanulhatja, hogyan legyen önmaga, ahelyett hogy megpróbálná megváltoztatni és megjavítani magát. Útmutatónkat tehát nyugodtan nevezhetjük radikálisnak, de nem abban az értelemben radikális, hogy szokatlan stratégiákat, gyógynövényeket vagy diétákat népszerűsítene, vagy elvetné az ADHD agyi eredetű kihívásainak hatékony, hagyományos kezelését. Hogy egyértelmű legyen: ez a könyv nem gyógyszer- vagy módszerellenes.

Ez a könyv az ADHD-ról szól, de az igazság az, hogy mégsem teljesen vagy kizárólag csak az ADHD-ról, hanem sokkal többről. Alapjában véve ez egy útikönyv, amely segít neked azzá válni és értékelni, aki valójában vagy – a kihívásaiddal és minden mással együtt. Éppen ezért megközelítésünk nagy hangsúlyt fektet az agyi eredetű különbözőségek elfogadására, és annak felismerésére, hogy az ADHD-val élő nők segítésének folyamata hihetetlenül árnyalt és összetett.

Az a mód, ahogyan az agyi eredetű különbözőségek alapján az embereket patologizálják és összehasonlítják, hasonló ahhoz, ahogyan a láthatóbb különbségekkel rendelkezőket a többség aranyszabványa alapján ítélik meg. Thomas Armstrong (2010) a neurodiverzitás fogalmával megteremtette azt a sokkal egészségesebb és szélesebb körű módszert, amely segít, hogy az agyi alapú különbözőségekkel rendelkezőket megértsük és megbecsüljük, ahelyett hogy alsóbbrendűnek tekintenénk őket. „Ahelyett, hogy úgy teszünk, mintha valahol egy páncélteremben elzárva létezne egy tökéletesen »normális« agy, és minden más agyat ahhoz kéne hasonlítani, be kell ismernünk, hogy nincs szabványos agy, ahogyan nincs szabványos virág vagy szabványos kulturális vagy faji csoport sem, és hogy valójában az agyak közötti sokféleség éppoly csodálatosan gazdagító, mint a biológiai sokféleség és a kultúrák és fajok közötti különbözőségek” (2–3).

Hogy segítsük az agyi eredetű kihívásokkal küzdő klienseinket abban, hogy el tudják fogadni neurodiverzitásukat, végigkísérjük őket a kibogozás folyamatán, aminek során megismerik, kik is ők valójában a szégyen, a megbélyegzés és a zavarodottság rétegei alatt. Végigkísérjük azt az izgalmas folyamatot, amely akkor bontakozik ki, amikor az ADHD-val élő nők végre áttörik a kulturális, belső és kapcsolati korlátaikat, és a szimpla túlélés helyett ténylegesen bátor életet kezdenek élni mint erőteljes és erős nők, akiknek egyedi agyuk, erősségeik és kihívásaik vannak.

Együtt könnyebb

Nem vagy idegen ezen a bolygón, és nem vagy idegen ebben az életben. Rendkívüli nőkből álló közösség tagja vagy egy ADHD-s életen át vezető úton, amely jóval több csodával és káosszal van tele, mint amennyit hited szerint kezelni tudsz. (Pedig tudod, már most is kezeled!) A közösség tagjaként vigaszt találhatsz a többiek történetében.

Bár a szakmai életünkben pszichoterapeuták vagyunk, ugyanakkor mi is azok közé a nők közé tartozunk, akik ugyanazon az úton járnak, mint te. Az évek során abban a kiváltságban és megtiszteltetésben volt részünk, hogy kísérhettünk a világ minden tájáról származó nőket ezen az izgalmas felfedezőúton. Ne feledd, nem vagy egyedül ezen a viharos utazáson.

Bátorság kell ahhoz, hogy továbbmenjünk, amikor nem vagyunk teljesen biztosak abban, hogy merre kellene tartanunk. (Mi is voltunk már így.) Bármennyire is bizonytalannak érzed magad, egy ponton el kell tudnod fogadni a különbözőségeidet és a nehézségeidet. Tovább kell lépned, hogy birtokba vehesd adottságaidat, tehetségedet és azokat a tulajdonságaidat, amelyek által az vagy, aki. Meg kell dolgoznod ezért, meg kell küzdened érte.

Az ADHD-val együtt járó titokzatos és láthatatlan különbözőségekkel élő nőként rendkívüli bátorságra van szükségünk ahhoz, hogy életben tartsuk a szikrát, és hogy lassan, de biztosan megnyíljunk, ne rejtegessük többé azt, akik valójában vagyunk.

Valamikor az ADHD valószínűleg befolyásolta azt a képességedet, hogy kimondd, amit gondolsz, vagy hogy megmutasd, ki vagy. Az igazság azonban az, hogy az út, amelyen bátran megmutathatod magad ADHD-val élő nőként, nem teljesen az ADHD-ról szól, hanem inkább arról, hogy láthatatlan különbözőséggel – vagyis olyan kihívásokkal, amelyeket mások kívülről nem látnak rajtad – rendelkező nőként hogyan látod és fejezed ki valódi énedet.

Azt, ahogyan magadról és az ADHD-kihívásaidról gondolkodsz, alapvetően meghatározza a különbözőségekről szóló, ismétlődő üzenetek fokozatos elsajátítása, azok az implikált következmények, amelyek azzal járnak, hogy a többséghez – a neurotipikusokhoz[*] és más szepontból többségnek számítókhoz – képest másfajta életet élsz, illetve hogy ezek a hiedelemrendszerek hogyan alakítják belső és külső tapasztalataidat a jelenben.

Fontos megértened a különbözőség gondolatához való viszonyodat, mert pontosan ez az a világ, amelyben mi, ADHD-val élő nők élünk: a különbözőség világa.

Az ADHD kezelésének újradefiniálása

Az ADHD kezelésének összetettsége abban áll, hogy csak akkor leszel képes érdemben elkötelezni magad a változtatás folyamata mellett, ha képes vagy maradéktalanul felismerni, elfogadni és tiszteletben tartani a különbözőségedet. Mindaddig csak megnyerhetetlen harcot fogsz vívni önmagad ellen. Egy neves pszichoterapeuta szavaival élve: „Különös paradoxon, hogy amint elfogadom magam olyannak, amilyen vagyok, képes leszek a változásra” (Rogers 1961, 17).

Mára bizonyítást nyert, hogy az ADHD krónikus, genetikailag meghatározott, agyi eredetű állapot, amely strukturális, kémiai és kommunikációs eltérésekkel jár együtt, és ezek következtében hatással van a megismerési folyamatokra, az érzelmekre és a viselkedésre, tehát különösen az agy úgynevezett végrehajtó funkcióira.

Thomas E. Brown (2005) a szimfonikus zenekar metaforáját használja az agy végrehajtó működési rendszerének (mint a kognitív funkciók irányítójának) leírására:

„Képzeljünk el egy szimfonikus zenekart, amelyben minden zenész mesterien játszik a saját hangszerén. Ám ha nincs karmester, aki az összhatásért felel, aki összefogja a zenekart, aki jelzést ad a fúvósok belépésére vagy a vonósok elhalkulására, a zenekar nem fog összhangban működni, és az előadás nem lesz tökéletesen harmonikus. Az ADHD tünetei nem az egyes zenészek, hanem a zenekar karmesterének képességcsökkenéséhez hasonlíthatók.” (10)

Az agy ezen irányítási funkciói befolyásolhatják azt a képességedet, hogy kellőképpen aktivizáld magad ahhoz, hogy elkezdj egy feladatot; fenntartsd a fókuszt, ha már elkezdted a feladatot; kitarts a feladat elvégzése mellett akkor is, ha az energiád vagy az érdeklődésed csökken. És ez még csak a kezdet! Ha többet szeretnél megtudni a végrehajtó működésekről, akkor a könyvhöz tartozó weboldalon található források átfogó listáját ajánljuk tanulmányozásra: http://www.newharbinger.com/42617 (az oldal eléréséhez szükséges utasításokat a könyv leghátsó oldalán találod).

A végrehajtó működés megértése abban is segít, hogy átlássuk, az ADHD-val élő nők szervezéssel, koordinálással, priorizálással, rutinok fenntartásával, időgazdálkodással és a részletek megjegyzésével kapcsolatos kihívásai hogyan ütközhetnek a belsővé tett „munkaköri leírásukkal”, és hogyan befolyásolhatja mindez az önmagukkal és a kihívásaikkal kapcsolatos érzéseiket (Solden 2005, 58–59).

A kezelés valódi, „radikális” célja

Gondolj bele egy pillanatra, hogyan is vélekedsz az ADHD-ról, és mit mondtak neked vagy mit hitettek el veled az ADHD kezelési céljairól.

Mi lenne, ha arra kérnénk, gondold át, miképpen vélekedsz az ADHD kezeléséről? Mi van akkor, ha annak a megváltoztatása, ahogyan a kezelési céljaidat leírod, és ahogyan ADHD-val élő nőként viszonyulsz önmagadhoz, a hiányzó kulcs ahhoz, hogy a kezelés valóban, igazán működni tudjon? Hajlandó lennél ezt kipróbálni?

Mi van akkor, ha a kezelés célja az, hogy könnyebben hozzáférj valódi önmagadhoz, nem pedig az, hogy hogy túllépj azon, aki vagy?

Hisszük, hogy az ADHD-kezelés célja nem az, hogy túllépj önmagadon, alapvetően megváltoztasd vagy más módon elferdítsd azt, aki vagy, hanem hogy a reményeid és terveid felé haladj, hogy elmélyítsd a kapcsolatot autentikus éneddel, és hogy az erősségeidet és a hangodat arra használd fel, hogy olyan tereket és kapcsolatokat hozz létre, amelyek működőképesek számodra.

Mi van akkor, ha a kezelés célja az, hogy könnyebben hozzáférj valódi önmagadhoz, nem pedig az, hogy hogy túllépj azon, aki vagy?

Arra kérünk, vedd fontolóra önmagad és nehézségeid elfogadását. Ne csüggedj, és ne légy passzív, hanem kezdj hozzá egy valódi változtatási folyamathoz az életedben a megértés és kapcsolódás irányába.

Bármely létező és hatékony stratégiát szívből ajánlunk az ADHD-val járó nehézségek kezelésére. Amit nem akarunk, az az, hogy addig várj, amíg tökéletesen szervezett nem leszel, vagy amíg megengeded magadnak, hogy élj. A gyógyszeres kezelés, a terápia, a coaching és más ADHD-barát kezelések könnyebbé teszik, hogy jobban az lehess, aki valójában vagy – nem pedig kevésbé. Ez minden kezelés valódi célja. A stratégiáknak és a szervezési segítségnek az a dolguk, hogy könnyebbé tegyék az életedet, és csillapítani tudják a belső szorongásodat, de nem szabad úgy megközelíteni ezeket a nehézségeket, mintha „sérült árut” kéne megjavítani, és ezáltal valaki mássá tenni téged, mint aki vagy.

A szégyenérzettel kapcsolatos nehézségek kezelése elengedhetetlen az ADHD-val élő emberek számára. Számos neves ADHD-val foglalkozó szakember és kutató emeli ki ennek a mélyreható munkának a fontosságát, mint az ADHD-kezelés egyik legalapvetőbb elemét (Hinshaw 2018; Hallowell és Dodson 2018). Ez a könyv olyan utazásra visz, amely teljes mértékig elismeri és használja ezt az úttörő lépést az ADHD kezelésében.

Amíg nem kötsz békét a különbözőséged gondolatával, addig az életed színleléssel, rejtőzködéssel és szégyenkezéssel fog telni. A korábbi tapasztalataidtól függően hosszú időbe telhet, mire eljutsz oda, hogy változást érj el az ADHD-ról alkotott elképzeléseidben. Ne feledd: nem számít, milyen gyógyszert szedsz, vagy milyen új szervezeti rendszert próbálsz ki: nem jutsz el a változáshoz mindaddig, amíg az a célod, hogy túllépj azon, aki vagy.

Most következzen a munkafüzet számos Reflexiós kérdéssora közül az első. Érdemes beszerezned egy naplót, ha úgy érzed, hogy a gondolataid kidolgozásához több helyre van szükséged.

REFLEXIÓ:
A kezelés célja

Mi az, ami azonnal eszedbe jut, ha az ADHD kezelésére gondolsz?

_______________________________________

_______________________________________

Gondold át, milyen érzés lenne, ha a céljaid közé tartozna az alábbiak közül néhány:

•  Elmozdulás a reményeid és álmaid felé

•  Az önmagaddal való kapcsolatod elmélyítése

•  Az erősségeid kihasználása

•  Hallatni a hangod

•  Olyan terek létrehozása, amelyekben komfortosan érzed magad

•  Kölcsönös és kielégítő kapcsolatok kiépítése

•  Könnyebben megmutatni másoknak valamit abból, aki valójában vagy

Csak a kutyákat és a bútorokat kell javítani

Sok ADHD-val élő nőben mélyen gyökerezik a remény, hogy néhány ADHD-központú terápiás kezelés majd „rendbe hozza” őt. Minél hamarabb, annál jobb! A gyorsan megoldható problémák kultúrájában élünk. Egy lassan kibontakozó folyamat bizonytalanságával együtt élni senkinek sem könnyű, és csak keveseknek tetszik. A valóság azonban az, hogy nem megoldandó probléma vagy!

Nem kínálunk gyors vagy kizárólagos megoldást, ugyanis még az ADHD legnehezebb pillanataiban is lehetőséget látunk, nem pedig hiányt. Nyugodt lehetsz: nem baj, ha vannak félelmeid, kétségeid és kérdéseid. Nem kell az ADHD-t „ajándéknak” tekintened ahhoz, hogy tovább tudj lépni. Lehet, hogy eltart egy ideig, amíg komfortossá válik a gondolat, hogy nem kell megjavulnod. És esetleg felmerül benned, hogy mi, a szerzők, esetleg nem ismerjük el az ADHD-val való együttélésed küzdelmeit. Hidd el, nem így van.

Mi, a szerzők orvosként és egyben ADHD-val élő nőként pontosan ismerjük ezt a küzdelmet. Azt tapasztaltuk, hogy hihetetlenül káros a saját magad, az agyad vagy az életed megjavítására való törekvés azon az úton, amelyen az lenne a cél, hogy végül megtaláld a békét és örömöt, amire vágysz. Ezek a törekvések valójában teljes mértékben szabotálhatják az ADHD-val együtt járó nehézségeid kezelésére tett kísérleteidet. Ezért, bár kezdetben talán kicsit kényelmetlenül érezheted magad, mégis fontos elfogadnod, hogy nem kell megjavítanod magad. Az soha nem működik. Gondold el, milyen lenne, ha végre abbahagynád a kemény próbálkozást, és felhagynál ebbéli küzdelmeiddel. (Ígérjük, hogy nem fog hiányozni!) Mi akadályoz meg? Nincs sok vesztenivalód, a szégyenérzetet, a kétségeket és az önmarcangolást leszámítva!

Most pedig elérkeztünk a sok Felderítő gyakorlat közül az elsőhöz, amely az ADHD-val élő nők közös tapasztalatairól szolgál példákkal. E gyakorlatok közül sok olyan felkéréseket vagy javaslatokat tartalmaz, amelyekkel beindíthatod a gondolkodásodat; némelyikhez reflexiós gyakorlatok is kapcsolódnak, amelyek arra kérnek, hogy még jobban fejtsd ki a gondolataidat. Nyugodtan jegyezz le minden felmerülő gondolatot vagy érzést.

FELDERÍTÉS:
Ott vagyunk már?

Az ADHD-val élő nők gyakran felteszik az alábbi kérdések valamelyikét terapeutájuknak. Ismerős közülük bármelyik? Ha igen, jelöld meg azokat, amelyekre ráismersz, és figyeld meg a reakcióidat!

„Mennyire súlyos a helyzet, doki?”

„Tudna nekem segíteni, hogy megtanuljak olyan stratégiákat, amelyekkel megkedveltethetem magam másokkal?”

„Hány kezelésre van szükségem, hogy meggyógyuljak?”

„Segít ez a terápia nekem abban, hogy szervezettebb/produktívabb/kevésbé feledékeny legyek?”

„Hogyan hagyhatnám a hátam mögött ezt a végleges egyediségemet?”

*  A „neurotipikus” kifejezés egyre népszerűbbé vált a klinikai és iskolai környezetben olyan személyek leírására, akik neurológiailag „tipikusnak” tekinthetők, vagy olyan eltérések nélkül élnek, mint amilyen az ADHD, autizmus spektrumzavar, tanulási zavar vagy más hasonló neurológiai vagy neurofejlődési nehézségek. Ezzel szemben az ADHD-val élő egyének neurológiailag atipikusnak vagy neurodivergensnek tekinthetők. Ezek a kifejezések nem abszolút orvosi vagy pszichológiai leírások, és nem tartalmaznak semmiféle értékítéletet vagy állítást a világban való „helyes” viselkedésről; egyszerűen csak segítenek megkülönböztetni azokat, akik a legtöbb dologban az átlagos működési tartományba esnek, és azokat, akik változatosabb agyi eredetű nehézségeket mutatnak.