GABRIEL PALACIOS

KI A
LEGJOBB
A SZÁMODRA?

Hogyan tanulhatod meg helyesen
értékelni az embereket?

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Gabriel Palacios / Wer tut dir gut?

Published by Allegria Verlag, Germany, 2019

Fordította

Balla Judit

Szerkesztette

Komor Kata

Copyright © Ullstein Buchverlage GmbH, Berlin, 2019

Hungarian translation © Balla Judit, 2022

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2022

Cover design © Édesvíz Kft., 2022

Interior illustrations © Clara Tiefenthaler, kleineseele.ch, Bern

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó Novák András igazgató

Főszerkesztő és műszaki vezető Melher Viktor

Tipográfia Alinea Kft.

Borítót készítette Tóth Attila

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-507-275-0 (epub)

ISBN 978-963-507-276-7 (mobi)

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Tartalomjegyzék

Egy lépéssel mások előtt

Emberismeret

A berögződések embere

Az egocentrikus

A fantaszta

A látó

Milyen a valódi emberismeret?

Miért elemzek embereket?

Embertípusok

Karaktertípusok

Hatalom

Együttérzés

Szenzibilitás

Tolerancia

Energiatípusok

Vegyes formák

A tudatalatti figyelmeztető jelzései

Ki tesz jót neked?

Negatív emberek

Ősbizalom

A gondolatolvasás képessége

A gondolatolvasás technikája

1. A gondolatok működésének megértése

2. Alkalmazd az empátiát

3. Történetmesélés (storytelling)

Jelek

Kódolt üzenetek

Polaritás és rezonancia

A védekezés – hogyan védhetjük meg magunkat azoktól, akik nem tesznek jót nekünk

Megközelíthető, mégis védett

A bizalom megteremtése

Út a sikerhez a megfelelő emberekkel

Teszt: Melyik karaktertípusba tartozom?

Értékelés

Köszönetnyilvánítás

Kapcsolat

Egy lépéssel mások előtt

Belépek a helyiségbe. Kliensem már a kényelmes terápiás széken ül, és üres tekintettel néz kifelé az ablakon. Csak habozva veszi tudomásul a megjelenésemet, s azt is, hogy nem az asszisztens vagyok, hanem maga a terapeuta. Kissé fáradt mosollyal üdvözöl. A szája sarka úgy mozdul, mintha régóta nem használta volna, és kijött volna a gyakorlatból. Kézfogás közben a mosolya újra elhalványul. Miután mindketten helyet foglalunk, kérdéssel kezdem a beszélgetést:

– Mit tehetek önért?

Szomorú, halk hangon válaszol.

– Azért kerestem fel, mert van egy problémám, ami megakadályozza, hogy sikereket érjek el. Mindig a rossz embereket vonzom. Az orromnál fogva vezetnek, kihasználnak, elárulnak. Egyszerűen nem tesznek jót nekem.

Feljegyzem a szavait a róla készülő dossziéba. Miközben írok, csend van a szobában, az egyetlen hang a golyóstollam, ahogyan a papírt szántja. Miután leteszem a tollat, a hölgyre nézek:

– Ez azt jelenti, hogy ön a tudata segítségével észlelte és megállapította, hogy a tudatalattija olyan mindennapos döntéseket hoz, amelyekkel ön a jelek szerint azokat az embereket vonzza az életébe, akik nem tesznek jót önnek. A tudatalattija azonban jó szándékból és kizárólag önért teszi ezt, hogy ön végre megtanulja a gondolataival és a cselekedeteivel távoltartani ezeket az embereket. Természetesen vannak olyan helyzetek is, amikor valaki véletlenül lép be az ön életébe, ilyenkor azonban többnyire nagyon gyorsan nyilvánvalóvá válik, hogy újra ki is kell lépnie onnan. Vannak viszont olyan emberek is, akiket azért enged be az életébe, mert lehetővé teszik, hogy ön lelkileg, szellemileg fejlődjön, növekedjen. Azokat az embereket vonzzuk az életünkbe, akik hasonlítanak azokhoz, akik a múltban, nagyon régen, megsebeztek bennünket, hogy megtanuljunk kitörni az akkori szerepünkből, és végre megteremtsük magunknak azt az identitást, amelyre a lelkünk legmélyén vágyunk.

Páciensem bólint. A tekintete ide-oda jár a helyiségben. Látom rajta, hogy számtalan lelki folyamat megy végbe benne. A tudatalattija kapcsolódási pontokat hoz létre. Emlékeket hív elő – és nagyon erősen megszólítva érzi magát.

Folytatom.

– Vegyünk egy nagyon egyszerű példát. Egy kislányt bántalmazott az apja. Meg kellett tapasztalnia, mit jelent a családon belüli erőszak. A kislány rosszul érzi magát. Úgy érzi, nem szeretik. Nem elég jó. A tudatalattija pedig a jövőben olyan férfiakhoz vonzza majd, akik ugyanezt az érzést adják meg neki. Ugyanazt, amit egykor az apja. Hogy végre tanuljon, hogy kitörjön ebből a szerepből, és új szerepet öltsön magára. Hogy megmutassa, értékes ember, aki kiáll saját magáért és az értékeiért.

Kliensem most rám emeli a tekintetét. Látom, összeszorítja a száját, és a könnyeivel küzd. Aztán nagy levegőt vesz, a fejét a két tenyerébe hajtja, és halkan azt mondja:

– Most már értem, miért azokat az embereket vonzom, akik az orromnál fogva vezetnek és becsapnak. Azért, mert már gyerekkoromban is az őszinteségért küzdöttem a családunkban, mert láttam, hogy ha valaki rá akarja szedni a másikat, abból csak veszekedés lesz. Én voltam a közvetítő a szüleim és a testvéreim között.

– És tetszik önnek ez a közvetítő szerep?

– Igazából nem.

– Akkor lépjen ki belőle. Engedje el. Mi lenne, ha könnyedén azt tudná mondani az ilyen embereknek: verjétek csak be egymás fejét. Én most magamat sorolom előre. Most én következem. Mert megérdemlem. Mert nekem is jogom van ahhoz, hogy éljem és élvezzem az életemet! Milyen érzés lenne?

Kliensem villámgyorsan válaszol.

– Túl szép lenne.

Én pedig azt felelem:

– Nem, nem túl szép lenne. Szép. Ennyi. Mostantól ön határozza meg, kit vonz az életébe, és ki az, aki valóban jót tesz önnek.

Ez a kis betekintés terapeuta- és coachként végzett munkámba jól mutatja, milyen gyorsan tudatára ébredhetünk, miért vonzunk bizonyos embereket, másokat viszont nem.

Vannak, akiket azért vonunk be az életünkbe, mert előhoznak belőlünk valamit, amit fel kell dolgoznunk. Hogy ezekkel az emberekkel szemben új szerepet vehessünk fel, például az eddigi áldozatszerepből egy új, csodálatos, pozitív szerepbe léphessünk át.

Vannak aztán olyan emberek is, akik csak úgy, minden összefüggés nélkül lépnek be az életünkbe. Emberek, akik egyszerűen nincsenek jó hatással ránk, és akik nem is kell, hogy a környezetünk részei legyenek.

Ezért mutatom be ebben a könyvben, hogyan fejlesztheted az érzékelésedet olyan precízzé, hogy időben felismerd azokat, akik nem tesznek jót neked. Az energiavámpírokat. Azokat, akik kihasználnak. Akiknek mindig minden rossz. Akik benned is mindig kivetnivalót találnak, és akik lehúznak téged. Emberek, akiknél a nap nem akkor süt ki, amikor belépnek a szobába, hanem amikor végre kimennek. Ezért mutatom meg neked, hogyan mérd fel helyesen az embereket, annak érdekében, hogy időben felismerd a negatív hatásúakat, és ne csak akkor, amikor már késő, és már újabb sebet kaptál. Konkrét technikákkal ismertetlek meg, és megmutatom, mire kell különösen figyelned mások felmérése során. Hogyan olvashatsz mások gondolataiban – a tudatos, sőt még a tudattalan gondolataikban is. Hogyan ismered fel, mi az, amit gondolnak, de nem mondanak ki. Hogyan ismered fel a másiknak azokat a gondolatait is, amelyek talán még őbenne sem tudatosultak, mégis egyértelműen jelen vannak. Azt, milyen tervei vannak, és mi lesz a következő lépése. A cél, hogy mindig egy lépéssel előttük járj.

Konkrét technikákkal is megismertetlek, hogyan tudsz bizonyos embereket megfelelő módon, könnyedén kitenni az életedből, akikhez hasonlókat a kialakított védelmednek köszönhetően már nem is fogsz beengedni.

Régebbi mintákat is végignézünk majd. Mintákat, amelyeknek talán a tudatában sem vagy, pedig alapjában véve játszi könnyedséggel kitörhetsz belőlük, hogy mostantól csak azokat az embereket engedd be az életedbe, akik valóban jót tesznek neked. Mert pontosan ez az, amit érdemelsz.

A saját életemből is elmesélek majd történeteket, és megmutatom, hogyan alkalmazom célzottan a tudatalattiról, a hipnózisról és a gondolatolvasásról megszerzett tudásomat és szakértelmemet. Mert kezdetben nekem is igen sok mélyponton kellett átjutnom, s én is vonzottam olyan embereket, akik újra és újra a múltamat idézték vissza. Elmondom, hogyan vetettem be velük szemben célzottan a tudásomat és a képességeimet.

Ma már nagyon sikeres vagyok a szakterületemen. Két oktatási központot, egy könyvkiadót, egy szövetséget és egy körzeti szövetséget is vezetek, előadásaimmal és szemináriumaimmal a világot járom. Egyetlen cél vezérel: megmutatni az embereknek, hogy többre képesek, mint gondolják. Hogy bennünk, mindannyiunkban több van, mint hisszük, és a képességeink nagyon erősen érvényesülhetnek, ha jól használjuk azokat.

A nevem Gabriel Palacios, és nagyon örülök az előttünk álló közös utazásnak!

Emberismeret

Mindannyian rendelkezünk emberismerettel – de közülünk csak kevesen „ember-felismerettel”. Az emberismeretnek semmi köze ahhoz, milyen sok embert ismerünk. Sokkal inkább azt jelenti, rendelkezünk-e azzal az adottsággal, hogy egy másodperc törtrésze alatt felismerjük az emberek különböző jellembeli tulajdonságait.

A „felismer” szó erősebb jelentéssel bír, mint az „ismer”. Az emberek felismerése a fejlettebb formája annak, mintha pusztán csak ismernénk őket. A felismerés képessége által józanul belepillanthatunk a másik emberbe, és a mélyére láthatunk.

Honnan ered egyáltalán az emberismeret? Miért képesek egyesek olvasni a másik emberben, míg mások még hosszas beszélgetések után sem tudják igazán, ki is ül velük szemben?

Az emberismeretnek több alapja is van. Nézzük végig először az emberismeret különböző formáit.

Elsőként az emberismerőknek azzal a típusával foglalkozzunk, aki nem valódi emberismerő, hiába hirdeti annak magát. Én különbséget teszek azok között az állítólagos emberismerők között, akik elsősorban önmagukkal beszélnek, tehát extrém módon befelé fordulnak, és azok között, akik elsősorban kifelé orientáltak, és olyan zavaros szférákban mozognak, amelyekhez túl kevesek. Ennek a két formának – „belül” vagy „kívül” – nincs sok köze ahhoz, hogy maga az ember introvertált-e vagy extrovertált. Extrovertált, tehát nagyon kommunikatív és közlékeny emberek is lehetnek elsődlegesen a belső világgal foglalkozó „emberismerők”.

Annak, hogy az ember belső vagy külső „emberismerő”, semmi köze tehát az érvényesülési vágyhoz vagy a kommunikatív energiaszinthez. Mindössze ahhoz van köze, hogy olyan információkkal foglalkozik-e, amelyek belülről, vagy amelyek kívülről jönnek.

Ismerjük meg most az állítólagos emberismerőknek két olyan típusát, aki főként belülről érkező információkkal foglalkozik, s ezért valójában nem ismerheti az embereket maga körül – mert mindig minden önmagával áll összefüggésben.

A berögződések embere

Az állítólagos emberismerők egyik típusa a berögződések embere, aki elraktározza a saját élete folyamán elszenvedett mélyütéseket, és tudat alatt, védekező mechanizmusként rávetíti ezeket más emberekre.

Annak az embernek a tulajdonságai rögzültek így benne, aki formálta, alakította őt. Az agy ennek hatására kezdi besorolni az embereket. Ez a besorolás természetesen egyáltalán nem szükségszerűen objektív, sőt elsődlegesen szubjektív. Egy példa rá a párkapcsolati problémák világából:

Egy nőt megcsal és megbánt a férfi, akihez kötődik, és akiben megbízik. A nőt ezután foglyul ejti ez a tapasztalat, amelyet természetesen ezzel a férfival köt össze. Ez a férfi pedig szereti a spenótot. A következő férfi, akinél vigaszt keres, kezdettől hazudik neki a családi állapotáról. És ő is szívesen eszik spenótot. Tudatalattink nemlétező szabályokat is képes felállítani, és a két úr intenzív kiértékelése után előáll az eredménnyel: minden férfi, aki szereti a spenótot, hazudik.

Az egészben az a bizarr, hogy a berögződésekkel élő emberek az eszükkel természetesen maguk is tudják, hogy ez a „felismerés”, jelen esetben ítélet, nem lehet helyes – tudatalattijuk mégis ragaszkodik ehhez a kitalált szabályhoz, még akkor is, ha furcsább vagy bizarrabb már nem is lehetne. Mi történik ezután? A nő kerülni kezdi azokat a férfiakat, akik szeretik a spenótot. Bizalmatlan lesz, ha azt hallja valakitől, hogy szívesen eszik spenótot, vagy a potenciális partnernek már a megismerkedéskor közvetve vagy közvetlenül nekiszegezi a kérdést, szereti-e a spenótot.

Az embereket, akik más emberekkel kapcsolatos berögződéseik miatt megpróbálnak sablonokat kidolgozni, az a veszély fenyegeti, hogy a saját tapasztalataikból kiindulva téves dolgokat találnak ki másokról. Az emberismeretnek ezt a formáját ezért tulajdonképpen nem is ezzel a névvel kellene illetni, hanem inkább önismeretnek kellene mondani. Ha a saját tapasztalataink alapján téves összefüggésekre hagyatkozva általánosítunk, például, hogy „a spenótot szerető férfiak mind hazudnak”, annak csak a saját történetünkhöz van köze, nem pedig az igazsághoz. Objektivitás helyett mélységesen szubjektív.

A mechanizmus, amellyel rossz tapasztalatokból kiindulva vélünk felfedezni összefüggéseket, az őskorban még létfontosságú volt. Ha egy embert felfalt egy addig ismeretlen ragadozó állat, az állattal kapcsolatos tapasztalat berögzült, kialakult a veszély érzése, és az emberek megtanulták, hogy ezzel az állattal vigyázni kell. Csak így tudták biztosítani, hogy újabb hasonló helyzetben életben maradjanak.

A berögződéseket hordozók olyan kijelentéseire, mint például, „Ó, szereted a spenótot – az exem is szerette, aki megcsalt engem. Nálad is így lesz?” a legjobban egy ellenkérdéssel válaszolhatunk: „A volt barátnőm szívesen ivott vizet, pontosan, mint te. És megcsalt. Tőled is ezt várhatom?”

Az egocentrikus

Az állítólagos emberismerők következő típusa az egocentrikus. Ő az az önjelölt emberismerő, aki a saját érzelmeit, gondolkodását, viselkedését állítja a középpontba. Az egocentrikus az az emberismerő, aki azt hiszi, mindenki más ugyanúgy gondolkodik és ugyanolyan indíttatásból ugyanúgy cselekszik, ahogyan ő. Az egocentrikus mindig mindent saját magából vezet le, de azt hiszi, nagyon jól megérez másokat – a valóságban azonban csak saját magát érzi.

Az egocentrikusokat nagyon gyorsan fel lehet ismerni arról, hogy empatikusnak írják le magukat. Azt hiszik, képesek „beleérezni” másokba, holott az egyetlen ember, akibe „beleéreznek”, az saját maguk. Ha boldogok, arról biztosítanak másokat, hogy ma feltűnően jól néznek ki. Ha a szakmájukban éppen nehéz időket élnek, olyan mondatokkal viszik át a problémáikat másokra, mint például: „Látszik rajtad, hogy téged sem hagyott érintetlenül a válság.”

Az állítólagosan empatikus egocentrikusok gyakran szenvednek egy szubjektív érzékelési hibától, a hasonlósági hibától: mindenki másban azt látják, amit tulajdonképpen saját magukban látnak, vagy éppen ellenkezőleg, másokban csak azt látják, amire legbelül ők maguk vágynak, és amit ezért magukban keresnek.

Az egocentrikus emberismerő jellegzetes példája, hogy hiába érzed remekül magad, ő a szemedbe néz, és azt mondja:

– Látom a szemedben, hogy nyomaszt valami.

A legjobb válasz, ami erre eszembe jut:

– Azt hiszem, csak te tükröződsz vissza benne.

A most következő két emberismerő típus az a kettő, aki elsődlegesen „kívül” tartózkodik, és ezáltal alig szembesül önmagával.

Az önmagán kívül bolyongó emberismerő csak kívülről próbál információkhoz jutni, s közben megfeledkezik saját magáról.

A fantaszta

A fantaszta az állítólagos emberismerők egyik említésre méltó típusa. A fantaszták olyan kreatív képességgel rendelkeznek, amely sok ajtót megnyit előttük, még azokat is, amelyek egy új, még ismeretlen univerzumba vezetnek. Megvan ugyanis az a tulajdonságuk, hogy oda is kivetítenek valamit, ahol nincs semmi, és olyan összefüggéseket találnak ki, amelyek soha nem léteztek és a jövőben sem fognak létezni, sem a fantasztáknál, sem azoknál, akiket a fantaszta éppen elemez. A fantaszták nem éppen finom érzésűek, viszont annál filozofikusabbak. Nyitva hagynak kérdéseket anélkül, hogy választ kellene találni rájuk. Teljesen szükségtelen kérdéseket tesznek fel ott, ahol minden rendben van.

A fantaszták olyan filozofikus szférákban mozognak, amelyek látszólag szinte kizárólag nekik vannak fenntartva – mert ezek a szférák olyan nyitott kérdésekkel vannak tele, amelyekhez aligha téved közel bárki más.

Ezért ártalmatlanok többnyire a fantaszták – mert csak azt akarják hangsúlyozni, hogy nem kell mindent tudnunk, és nem is kell mindent megmagyaráznunk.

A fantaszta találkozik veled és a boldogságérzetedről kezd kérdezni – de nem egy terapeuta szerepében, hanem sokkal inkább filozofikus értelemben: „Gondolkodtam rajtad, hiszen, amint látod, feltettem neked egy olyan kérdést, amelyre szinte lehetetlen választ adni.”

Ezt olyan megfogalmazásokkal próbálhatja kifejezésre juttatni, mint hogy „Örülök, hogy jól vagy. De hát nem ilyen az élet? Egyszer fent, egyszer lent. Különben is, az ember talán mindig mindenkinek el akarja mondani, hogyan érzi magát mélyen legbelül?”

A fantasztáknak a legjobb egy hasonlóan nyitott kérdéssel válaszolni, amely oly mértékben kitágítja a szféráit, hogy előbb vagy utóbb fel is kell hagynia fantasztikus elemzéseivel.

A látó

Az állítólagos emberismerők utolsó említésre méltó típusát a magukat látónak mondók alkotják. A látók azok az emberek, akik azt hiszik, különböző csatornákon keresztül olyan dolgokat látnak meg, amiket mások nem.

Röviden: azt hiszik, ők más helyről kapják az információkat, mint embertársaik, akiknek ez nem adatott meg.

Tudom, hogy léteznek valóban, ténylegesen látó emberek. Náluk azonban lényegesen többen vannak azok, akik csak hiszik, hogy a látókhoz tartoznak, és olyan dolgokat mondanak, amelyeknek a legkisebb közük sincs a valósághoz. Emberek, akik a boldogságod mögött mély gyászt vélnek felismerni, mert állítólag természetfeletti csatornákon keresztül ezt az információt kapták. Ha valóban látók lennének, ezt az információt megtartanák maguknak. Egy valóban látó ember tudja, melyik üzenetet adja át, és melyiket tartsa meg magának. Ismerem az érzést, amikor olyan tippet akarsz adni valakinek, amiről tudod, hogy csak elutasítást és kétkedést vált majd ki belőle.

A valódi látó virágnyelven közvetíti a fontos információt – akinek szánja, az ebből az óvatos megfogalmazásból is érti majd.

Az állítólagos látók azt hiszik, mindent azonnal tovább kell adniuk, amit ők maguk hisznek, és ami sehonnan máshonnan nem származik, mint a saját kisagyuk egyik mély zugából. Fogalmuk sincs róla, milyen negatív spirálokat indíthatnak el ezzel.

Egy állítólagos látó ezért nem riad vissza attól, hogy azt mondja a másiknak, aki éppen bizonytalan abban, változtasson-e valamin az életében: „Látom, hogy eljött az idő a radikális változtatásra. Most van itt az ideje. MOST vagy soha!”

Amit az állítólagos látó nem lát, az az, hogy a másiknak talán felesége és gyermekei vannak, nem érzi jól magát a munkájában, és már hosszabb ideje játszik a gondolattal, hogy egyszer végre szembeszálljon a főnökével. A kijelentés alapján, mely szerint „most jött el az idő”, azt hiheti, most kell ezt megtennie, még akkor is, ha valójában a lehető legkedvezőtlenebb az időpont. Megteszi – és felmondanak neki. A családja – ahogyan ő maga is – szenved, és mindannyian azt kívánják, bárcsak visszakapná a munkáját.

Az állítólagos látóknak olyan kijelentésekkel válaszoljunk, mint például: „Vicces. Azt is látod, hogy én is látó vagyok, és látom, hogy nem látsz mindig jól?”

Mindannyiunkat állítólagos emberismerők vesznek körül, akik vagy a saját belsőjükkel beszélgetnek, miközben másokat elemeznek és ítélnek meg, vagy szentjánosbogárként kívül lebegnek, és nem veszik észre, hogy a fény, amelyben a másikat látják, a saját fényük.

Milyen a valódi emberismeret?

Emberismerettel bírni annyit jelent, mint birtokolni a képességet, hogy érezzük a többi embert, megértsük, miben különböznek tőlünk, és másoknál előbb felismerjük az ismertetőjeleiket.

Van, aki a csökkenő tőzsdeárfolyamok közötti összefüggéseket ismeri fel, más kommunikálni tud az állatokkal. A valódi emberismerőknek pedig megvan az a képességük, hogy a lehető legrövidebb idő alatt felismerik más emberek személyiségszerkezetét.

A valódi emberismeretnél nemcsak a gyorsaság a mérvadó, hanem a mélység is. Az emberismeret mélysége az a paraméter, amelynek köszönhetően olyan dolgokat is felfedezünk az éppen elemzett emberben, amelyeket talán ő maga sem kommunikál nyíltan, sőt, akár még tudatában sincsen.

A valódi emberismerő tehát gyorsan és mélyen képes belepillantani az emberekbe, anélkül, hogy saját berögződései és fantáziái vezetnék. A valódi emberismerő józanul képes másokat elemezni, anélkül, hogy a saját mintái csapdájába esne, vagy túl gyorsan olyan dolgokat tolmácsolna, amelyek nem a másik, elemzett emberre, hanem magára az elemzőre igazak. Képes meglátni, mely észleléseit torzítja el a saját múltja, amit jobb, ha még egyszer megnéz, hogy megbízható eredményre jusson a másikat illetően.

Az emberismerőkre érvényes egy nagyon fontos szabály – s én ezzel a szabállyal indítom útjára minden egyes terapeutámat: A valódi emberismerő kint is van, és bent is – méghozzá egyszerre.

Mint a zongorista, aki egyszerre több hangot tud játszani, úgy van tisztában az emberismerő is a saját belső hangjával és a külső hangokkal. A valódi emberismerő nemcsak mindkét kezével játszik, hanem játék közben azt is folyamatosan vizsgálja, nem torzul-e valamelyik hang.

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1092 BUDAPEST • RÁDAY UTCA 14.

konyvesbolt@edesviz.hu
36-30-919-5314

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG
ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK

A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

facebook / scridb / youtube / instagram

ÉDESVÍZ NAGYKERESKEDÉS
VISZONTELADÓINKNAK

nagyker@edesviz.hu
00-36-30-781-5474

ÉDESVÍZ + magazin
Cikkek az
EGÉSZSÉG • ÖNFEJLESZTÉS • EZOTÉRIA
témaköreiben

Érdekes információk szerzőkről és könyvekről

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen