Használj engem

Kimberly Knight

Kimberly Knight - USE ME - Használj engem

A fordítás az alábbi mű alapján készült:

Kimberly Knight - USE ME

Copyright © 2018 by Kimberly Knight

All rights reserved.

Hungarian edition © Book Dreams Kiadó 2023

Hungarian translation © Fazakas Emese

A szöveget gondozta: Bakos-Fejér Anikó,

Fazakas Emese

Borító:

Fazakas Emese

Kép forrása:

Shutterstock

Book Dreams Kiadó

info@bookdreamskiado.hu • www.bookdreams.hu

facebook.com/bookdreamskiado

instagram.com/bookdreamskiado

ISBN:

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás, a mű bővített, illetve rövidített kiadásának jogát is. A kiadó írásbeli engedélye nélkül sem a teljes mű, sem annak része semmilyen formában - akár elektronikusan vagy mechanikusan, beleértve a fénymásolást és bármilyen adattárolást - nem sokszorosítható.

Minden jog fenntartva!

Prológus

Rhys

Tizennégy évvel korábban.

A középiskola szívás.

Valójában elsőévesnek lenni szívás. A szüleim mindig azt mondták, hogy a középiskolás éveim lesznek a legjobb évek az életemben, de nem tudom, mikor jön el végre az a pillanat, mert most nagyon utálom.

A szekrényemnél álltam, és elővettem a könyveimet az ötödik órára, amikor megláttam őt. A folyosó végén lévő dupla ajtón sétált be, és nem volt egyedül. Soha nincs egyedül. Nem tudom, miért akarnak az emberek annyira barátkozni vele. Talán azért, mert mindenki fél tőle.

Én is félek tőle.

Bunkó végzős, aki csak terrorizálta a gólyákat. Együtt jégkorongoztunk a válogatott csapatban, és az edzéseken következmények nélkül megúszhatta, (és meg is úszta) hogy a palánkhoz csapott minket, amikor csak akart. Mellé szarságokat mondott. Nem számított, hogy kik vagyunk, vagy tettünk-e bármit. Örömét lelte abban, hogy mindenkivel szemben seggfejként viselkedik, és úgy tűnt, hogy én kaptam a főszerepet, különösen azután, hogy az edző engem tett be a kezdő csapatba a legutóbbi meccsen helyette. Belefáradtam, hogy lökdösnek, leköpnek, megbotlanak bennem, ezért minden nap, edzés után, apám súlyzóit használtam a garázsban abban a reményben, hogy összeszedem magam és szétrúgom a seggét. Csak azt akartam, hogy békén hagyjon, és nyugodtan beszélgessek, nevessek a barátaimmal. Normális középiskolás diák akartam lenni. Nem akartam, hogy félelemben kelljen élnem, mert valami seggfej azt hitte, hogy bokszzsáknak használhat az iskolán kívüli foglalkozásokon.

És sajnos még hónapok vannak hátra a tanévből.

Begyömöszöltem a könyveimet a hátizsákomba, amikre még szükségem volt a nap hátralévő részében és a házi feladathoz, remélve, hogy sikerül megszöknöm mielőtt meglát. Épp, amikor kiléptem a folyosó másik oldalán lévő ajtón, hallottam a hangját.

- Hé, köcsög! - Nem álltam meg. - Cole! - kiáltott mögöttem. - Ahha, a kisbaba hazaszalad anyucihoz.

A srácokkal, akikkel együtt volt, felnevettek mögöttem, de ekkor sem fordultam meg, továbbmentem. Talán, ha azt gondolja, hogy nem hallom, békén hagy. Gyors léptekkel sietett utánam a hóban, és mielőtt észbe kaptam volna, a hátizsákom a földre zuhant. Megpördültem, hogy felvegyem, közben próbáltam nem ránézni, de a düh eluralkodott rajtam. Rávillantottam a tekintetem. Abban a pillanatban végre szembeszálltam volna a seggfejjel. Nem érdekelt, hogy ő és a barátai szétrúgják a seggem. Elég volt!

De mielőtt megszólaltam volna, vártam.

Egy kést tartott a kezében.

Lenéztem a földön fekvő hátizsákomra, és észrevettem, hogy a pántokat elvágták. Így esett le a táska a vállamról. Amikor kiegyenesedtem meglökött, és újra a földre estem. A hótól kezdett átázni a farmerom.

- Azt hiszed, te valami nagy, vagány hokis vagy, aki bejöhet a sulimba, és átveheti a helyemet, te köcsög? - Havat rúgott az arcomba. - Szart se érsz. Reménykedj, hogy nem látlak a sulin kívül, mert nem fogsz tudni járni, ha egyszer szétrúgom a segged! Vigyázz magadra. Így vagy úgy, de visszakapom a helyemet.

Még egyszer, utoljára rám rúgta a havat, mielőtt ő és a csatlósai leléptek. Még akkor is röhögtek, miközben besétáltak az ajtón, amin keresztül próbáltam megszökni.

Alig vártam, hogy hazaérjek. Dupla súlyokat akartam emelni, hogy gyorsabban elérjem a célomat.

Egy nap még megbánja, hogy zaklatott engem.

Egy nap, amikor szétrúgom a seggét.

1.

Ashtyn

Napjainkban.

- Ashtyn Valor vagyok. Köszönjük a figyelmet. Jó éjszakát, Chicago! - bólintottam, miközben kedvesen mosolyogtam, és egy szívet rajzoltam a mellettem lévő papírra, mintha valami fontosat akarnék írni, miközben vártam a jelet, hogy már nem vagyunk adásban.

- Tiszta a terep. - Az emberek mozgolódni kezdtek, amikor az élő közvetítés véget ért.

A hírstúdióm egy kicsit más volt, mint a szokásos helyi híradó. Általában a szerkesztőségekben ugyanazok a bemondók jelentették az öt-, hat- és tízórás híreket, de nálunk csak öt- és tízórás adás volt, és minden idősávban más bemondó. Miután megszereztem a mesterdiplomámat újságírásból, rengeteget dolgoztam azért, hogy én lehessek az, aki minden este közvetíti a híreket. Az ötórás műsorsávot akartam megkapni, hogy az esti híreket mondjam, de az elmúlt két évben csak a késő éjszakai híreket közvetítettem. Bőven maradt időm, hogy napközben elvégezzem a házimunkát és az egyéb teendőimet, mielőtt délután négykor beértem a stúdióba. És a pasim időbeosztásával is összhangban volt. Corey légiforgalmi irányító az O'Hare repülőtéren, nagyrészt éjszakai műszakban dolgozott. Bár én csak hétfőtől péntekig dolgoztam, az ő beosztása állandóan változott. De ez nem számított. Megoldottuk.

- Holnap találkozunk - mosolyogtam rá Mitchre, a műsorvezető társamra, miközben levettem a mikrofonomat.

- Jó éjszakát - válaszolta.

Felálltam és kifelé indultam a helyiségből.

- Megérkeztek a szokásos virágok - vigyorgott Abby, a legközelebbi barátom a csatornánál, amikor elmentünk egymás mellett. Teljesen ellentétek vagyunk külsőre, de a személyiségünk megegyezett. Nekem szőke hajam van, neki barna. Nekem zöld szemem, neki barna. És négy centivel magasabb vagyok nála.

- Bárcsak az igazi barátomtól jönnének - mormoltam, és tovább sétáltam az asztalom felé.

Már legalább egy éve, minden héten virágokat kaptam egy titkos hódolótól. Szerettem, mert feldobták az asztalomat. Azt kívántam, bárcsak a barátomtól érkeznének, akivel tíz hónapja együtt vagyunk.

Ahogy közelebb értem az íróasztalomhoz, feltűntek a vörös rózsák a látóteremben. Minden csokorhoz egy-egy üzenet is tartozott a titkos hódolómtól. A legelsőn ez állt:

Kedves Ms. Valor! Gyönyörű voltál ma este.

- SA

Az üzenetek egyre mélyebb érzéseket fedtek fel:

Kedves Ashtyn! Te vagy a legszebb nő az egész világon.

- SA

A múlt heti pedig szinte hátborzongató:

Kedves Ashtyn! Te vagy az, akire gondolok, amikor valaki megkérdezi,

mi jár a fejemben.

- SA

Kivettem a kis kártyát, ami kilógott a ma esti csokorból.

Kedves Ashtyn! Gondolsz rám legalább annyit, mint én rád?

- SA

Feltételeztem, hogy az SA a titkos hódolóm monogramját jelenti. Miután elolvastam a kártyát, kidobtam a szemetesbe, majd fogtam a táskámat és elindultam haza.

Néhány nappal később, Corey végre találkozik a legjobb barátommal, Jaime-vel. Jaime és én a középiskola óta barátok vagyunk, és elfoglalt életmódunkból adódóan ritkán láttuk egymást, amióta Coreyval randevúzom. Nehéz összehozni a találkozókat, mert késő esténként dolgoztam, a hétvégéket pedig Coreyval töltöttem, amikor ő nem dolgozott. De ma este végre dupla randink lesz.

Az időjárás kezdett kissé hűvösödni estére, ezért farmert, és egy fekete-rózsaszín, virágos blúzt választottam, hozzá pedig magassarkút vettem fel. Hosszú, szőke hajamat magas lófarokba fogtam, ezüst fülbevalót és nyakláncot tettem fel.

Elkészülve léptem ki a nappaliba, és láttam, hogy Corey a kanapémon ül és tévét néz.

- Kész vagy?

- Azt hiszem - sóhajtott fel, megragadta a távirányítót, és kikapcsolta a tévét.

- Nem akarsz jönni? - indultam az ajtó felé.

- Csak nem értem, miért kell a barátaiddal vacsoráznunk.

- Hogy érted ezt? - léptem vissza, és a mogyoróbarna szemébe néztem.

- Jobban szeretem, ha csak mi magunk vagyunk.

- Hónapok óta nem láttam a barátomat.

- Ezért is egyeztem bele, hogy egyáltalán elmegyek. - Hátrasimította szőke haját, és felkapta fekete kabátját, majd vállat vonva felvette.

- Mi a baj a barátaimmal? - Valahányszor javasoltam, hogy csináljunk valamit a barátaimmal, neki dolgoznia kellett.

- Nincs velük semmi baj. Egyszerűen nem értem, miért akarsz velük lógni.

- Viccelsz, ugye?

- Miért viccelnék? - tépte fel az ajtót. - Inkább itthon maradnék, és nézném a meccset.

A baseballszezonban nehéz elszakítani Coreyt a tévétől, mert a Cubs mostanában nem olyan rossz. Azt hittem, hogy a szezon végeztével ennek vége lesz, de aztán kezdődött a hoki. Úgy tűnt, hogy a hoki a függőség egy teljesen új szintjét jelenti számára. Igaz, hogy Chicagóban élünk, és a hoki rajongás hatalmas ebben a városban, de Corey soha nem hagyott ki egy meccset sem. Nincs problémám a sporttal. Sőt, a munkámból kifolyólag képben kellett lennem vele. Azzal van problémám, hogy Corey számára elsődlegessé vált ez, számomra pedig nem. A kapcsolatunk elején, szombatonként, amikor a Cubsnak meccsei voltak, Corey elvitt vacsorázni. Azokra az időkre vágytam. Most pedig tapintatlankodott, amikor a barátaimmal akartam vacsorázni.

- Jól van. Felejtsd el. - Sarkon fordultam, és elindultam vissza a hálószobámba, hogy átöltözzek. Néhány lépést tettem, amikor megszólalt.

- Ne, várj. Bocsánat. Megyek. Ez lesz rajtad?

Mi a pokol?

- Igen - fordultam lassan szembe vele.

- Nem gondolod, hogy túl kihívó?

- Farmernadrág van rajtam - ráncoltam össze a szemöldököm.

- Kint van a vállad.

- Viccelsz velem?

- Csak nem akarom, hogy az emberek azt bámulják, ami az enyém.

- Ezek csak vállak - nevettem fel.

Corey arca vörösödni kezdett, majd vett egy mély levegőt.

- Jó, de vegyél fel kabátot.

- Mindegy - sziszegtem, miközben felkaptam a bőrdzsekimet. Már amúgy is terveztem, hiszen az időjárás zord odakint.

Nem beszéltünk az étterembe vezető úton. Soha nem hallottam olyat, hogy valaki nem akarja megismerni a párja barátait. Talán azután, hogy már találkozott velük, és nem jöttek ki egymással, de nem előtte.

Amikor besétáltunk az étterembe, kiült a mosoly az arcomra. Amint megláttam Jaime-t, rohantunk és megöleltük egymást.

- Hogy vagy? - húzódtam hátrébb, és végignéztem karcsú alakján. - Fantasztikusan nézel ki!

- Köszönöm! - Jaime ragyogott. Mogyoróbarna szemei csillogtak az étterem falait sorakozó fehér díszlámpáktól. Szőke haját a válla mögé fésülte. - Te is.

A férje felé fordultam. Rövid, fekete hajához kristálykék szempár tartozott, ami szinte egzotikusnak tűnt. Jaime jól választott.

- Örülök, hogy látlak, Chase - öleltem meg.

- Én is, Ashtyn - válaszolta.

- Corey, ő a legjobb barátom, Jaime és a férje, Chase. Srácok, ő Corey - mutattam be őket egymásnak.

Mindhárman kezet fogtak egymással. Vártunk még néhány percet, hogy asztalhoz üljünk. Corey és Chase a sportról beszélgettek, míg Jaime és én mindenről, hiszen volt mit bepótolnunk. Az ételek finomak voltak, és minden rendben ment egészen a számla érkezéséig.

- Mivel Ashtyn ötlete volt ez a dupla randi, úgy illik, hogy ő fizessen, nem igaz? - nevetett Corey.

Dühösen néztem rá, de aztán gyorsan elmosolyodtam, és beleegyeztem, hogy ne okozzak bajt. Chase felajánlotta, hogy fizet, de én leintettem. Coreynak igazat adtam. Az én ötletem volt az este, és nemokozott gondot, hogy fizessek, mert eleget kerestem ahhoz, hogy ne kelljen egy férfitól függnöm.

- Ashtyn Valor vagyok. Köszönöm, hogy velem tartottak. Jó éjszakát, Chicago!

Újabb hét telt el munkával, és hétfőn újabb virág érkezett.

Ashtyn,

Ha mosolyogsz, bevilágítja a tévémet.

- SA

Amikor napokkal később, pénteken hazaértem, meglepődtem, hogy otthon találom Coreyt, a kanapén kiterülve. Nem laktunk együtt, és ma este azt hittem, hogy dolgoznia kell, ezért nem számítottam rá még néhány órán át.

- Szia! - köszöntem, és a kulcsaimat a bejárati ajtó melletti asztalon lévő tálba dobtam.

- Szia! - válaszolta, és nem mozdult a kanapéról.

- Azt hittem, dolgoznod kell ma este - rúgtam le közben a magassarkút a lábamról.

- Beszélnünk kell - dörzsölte meg a tarkóját, és felült.

Összeszorult a gyomrom. A rettegett két szó, amivel soha nem szabadna mondatot alkotni. Meg sem mozdultam, miközben őt bámulva vártam, hogy folytassa.

- Francba! - sóhajtott. - Ez nehéz, és nem akarom, hogy kiborulj.

Még mindig nem mozdultam. Nem tudtam megmozdulni. A szívem kontrollálatlanul dobogott, és a legrosszabbra gondoltam. Kirúgták? Szakítani akar? Megcsalt engem? Beteg? Elleptek a kérdések, de nem tudtam megszólalni, a lábam pedig a földbe gyökerezett vele szemben.

- Ülj le - ütögette meg a mellette lévő párnát.

- Csak mondd el - ráztam meg a fejem.

Újabb mély lélegzetet vett, és elfordította a fejét tőlem, miközben kinézett a lakásom tizenötödik emeleti ablakán.

- Mostanában sokat gondolkodtam ezen. Itt az idő.

- Minek az ideje? - Nem voltam benne biztos, hogy miért tettem fel a kérdést. A lelkem már megmondta a választ.

- Le tudnál ülni, kérlek?

- Kiköpnéd végre? - fontam keresztbe a karomat a mellkasom előtt.

- Láttam a Pinterest tábládat - nyögött fel. - Nyitva hagytad.

Értetlenül pislogtam, hogy a Pinterestnek mégis mi köze ehhez.

- És?

- Különböző dolgokat akarunk - vonta meg a vállát.

- Különböző dolgok? Mint például én házi kekszet akarok készíteni mandulalisztből, te pedig sima lisztből? - kérdeztem szarkasztikusan.

- Mi? - pislogott.

- Nem értem, hogy a recepttáblámnak vagy a csináld magad táblámnak, mi köze van ahhoz, hogy különböző dolgokat akarunk az életben.

- Nem ezt láttam.

- Mit láttál akkor?

- Volt egy mappád vagy olyasmi a képzeletbeli esküvőnkről.

A szívem megállt. Nem hittem el, hogy ez megtörténik. Minden egyes nőnek, aki férjhez akart menni, volt egy albuma esküvői tervekkel. Igaz, az enyém titok, és el sem jegyeztek, de ide-oda feltűztem cuccokat. Nem feltétlenül Coreyval terveztem az esküvőmet. Csak ötleteket szúrtam, amikor eljön az ideje. Nem számítottam arra, hogy Corey meglátja.

- Össze vagyok zavarodva - ismertem be végül.

- Azt akarod, hogy lebetűzzem?

- Miért probléma egy esküvői képgyűjtemény?

Soha nem beszéltünk házasságról. Csak azt hittem, hogy ezen az úton haladunk, hiszen majdnem tizenegy hónapja járunk.

- Ez azért probléma, mert nem akarok megházasodni.

- Velem?

- Senkivel - jelentette ki tárgyilagosan.

- Szóval szakítani akarsz? - suttogtam.

Corey felállt, és tett egy lépést felém. Hátrébb léptem, ő pedig felsóhajtott.

- Ash, nem akarlak bántani, de szerintem így lesz a legjobb. Néhány hónapig jól megvoltunk, de mást akarunk a jövőnkkel.

- Azt hittem, szeretsz. - Egy könnycsepp gördült végig az arcomon.

Tett még egy lépést, de nem erősítette meg, hogy egyszer már mondta, hogy szeret.

- Jó volt, amíg tartott.

- Amíg tartott?

- Azt hiszed, csak veled találkozom? - vigyorgott.

- Hogy mi? - kiáltottam.

- Vannak mások is, Ashtyn.

- Azt mondtad, hogy szeretsz.

- Azt mondtam, amit hallani akartál. - Újabb könnyek csordultak ki a szememből. - Ez nem játék.

- Nem?

- Harminchét éves vagy. A húszas éveidben nem élted ki magad?

- Körbe-körbe járhatunk ezen. Sajnálom, de továbblépek.

- Ki… Kifelé! - Az ajtóhoz mentem és kinyitottam. - Menj…

- Holnap felhívlak, hogy eljöjjek a cuccaimért - vigyorgott rám, miközben az ajtóhoz sétált.

- Szerencséd lesz, ha nem építek belőle máglyát! - sziszegtem.

- Nem a te stílusod, bébi.

- Ki a franc vagy te?

Ez nem az a srác, akivel az elmúlt hónapokban randiztam. Olyannak tűnt most, mintha egy pszichopatával randiztam volna.

Megállt, és visszafordult, amikor a lakásom ajtajában álltam.

- Nem érted? Azért színleltem veled mindent, mert dögös vagy.

Aztán elment.

Néztem, ahogy kattan az ajtó, aztán a fapadlóra rogytam, és még több könnycsepp csorgott le az arcomon, miközben a szívem megszakadt a mellkasomban. Hogy történhetett ez? Miért történt ez? Egy részem úgy érezte, hogy az én hibám. Olyan sokáig vártam, hogy megpróbáljak megállapodni. A húszas éveimben önmagamnak és karrieremnek éltem, és reméltem, hogy a harmincas éveimben családot alapíthatok.

Tévedtem.

Mivel lassan éjfélre járt, bemásztam a zuhany alá, hogy még többet sírjak. A könnyeim összekeveredtek a szappannal és a vízzel, mindet elnyelte a lefolyó, így eltűntek az életemből.

Akárcsak Corey.

Az önutálat után magamra vettem a pizsamámat, és álomba sírtam magam.

Amikor másnap reggel felébredtem, zöld szemeim feldagadtak, vörösek és duzzadtak voltak az előző éjszaka elszenvedett sós könnyektől és szívfájdalomtól. Még mindig nem tudtam elhinni, hogy Corey szakított velem, vagy hogy azt mondta, csak azért használt ki, mert jól nézek ki.

Kurvára utálom őt!

Miközben a kávém a bögrémbe csöpögött, a bejárati ajtóhoz mentem, hogy megszerezzem a reggeli újságot. Bár ma szombat van, és nem dolgozom, mégis lépést kellett tartanom magam mindennel, ami a világban történik. Együtt kell élnem a hírekkel. Ahogy rápillantottam a címlapra, egy részem azt várta, hogy egy olyan főcímet fogok látni, ami így szól:

Friss hírek: Ashtyn Valor és Corey Pritchett szakítottak.

De persze a szakítások nem kerülnek be a reggeli hírekbe, hacsak nem vagy híres, és én nem voltam az. Kivéve Chicagóban, azt hiszem, de ott csak egy helyi híradós vagyok. Valójában sosem beszéltem sokat a nyilvánosság előtt a randizós életemről. Még a tavalyi, chicagói Emmy-díjátadóra is egyedül mentem, mert Coreynak dolgoznia kellett. Legalábbis ő ezt mondta. A tegnapi után, valószínűleg egy másik nővel volt.

A második csésze kávé után a telefonom megszólalt, Corey küldött egy SMS-t:

Corey: Behívtak, hogy helyettesítsek ma reggel valakit. Nyolc körül átjövök a cuccaimért.

Nem válaszoltam.

Helyette átöltöztem edzőruhába, lementem az épületben lévő edzőterembe, és harminc percig futottam, hogy megpróbáljam levezetni a dühömet.

Aznap este 19:48-kor lezuhanyoztam, felöltöztem a legszebb farmerembe, amiben Corey szerint jól néz ki a fenekem, és egy fekete pulóverbe, amiből kivillant a vállam. Azt akartam, hogy azt higgye, jól vagyok, holott valójában nem vagyok biztos benne, hogy valaha is jól leszek. Szerettem Coreyt.

Vagy legalábbis azt hittem.

Ilyen gyorsan ki tudok esni a szerelemből? Könnyebb ezt gondolni, tekintve, hogy mennyire dühös vagyok, de ugyanakkor a szívem még mindig fáj.

19:55-kor elindultam bort keresni. Azt hittem, hogy Corey talán valamikor megitta a maradékot, de a pulton találtam fél üveggel. Elővettem egy poharat, és töltöttem magamnak egy egész pohárral a bordó folyadékból.

19:58-kor kiürült a poharam, és kitöltöttem a maradék bort, de ezúttal úgy kortyolgattam, hogy közben az internetet böngésztem, és a világ híreivel foglalkoztam.

20:09-kor kopogtak az ajtómon. Coreynak még mindig volt kulcsa, és arra számítottam, hogy magától bejön, mint mindig. Emlékeznem kell rá, hogy elkérjem tőle.

Az ajtóhoz sétáltam, a bortól a másodperc töredékére megszédültem, ennek ellenére kinyitottam az ajtót, hogy meglássam a jóképű arcát. Úgy értem, a szemétláda arcát. Folyton azt kellett mondogatnom magamnak, hogy ő egy seggfej. Istenem, de imádom az arcát. Szerettem, ahogy a rövid szakálla csiklandozott a lábam között. Ahogy rángattam a szőke haját, és nyögtem, amikor elélveztem. És ahogy a mogyoróbarna szemei csillogtak a reggeli fényben, amikor minden szombat reggel elmosolyodott a gödröcskével a szája szegletében.

Nem! Azonnal hagyd abba, Ashtyn! - szidtam magam legbelül.

- Szia! - köszönt, mintha mi sem történt volna előző este.

- Szia! - hunyorítottam. - Azt hiszed, örülök, hogy látlak?

- Írtam neked SMS-t.

- Leszarom.

- Hozom a cuccaimat, és már megyek is.

- Előbb add ide a kulcsomat.

Beletúrt a zsebébe, és előhúzta a kulcsait. Miután levette a karikáról, átadta nekem. Megpróbáltam a zárban, hogy megbizonyosodjak róla, hogy ez a megfelelő kulcs, aztán lenyúltam, és felvettem a dobozt, amit én csomagoltam neki. A mellkasához toltam.

- Tessék. Viszlát.

Elkezdtem becsukni az ajtót, de megállított.

- Még egy utolsó kefélés?

- Igen, kefélek még egy utolsót veled. - Horkantás szökött ki a mellkasomból.

Hátralendítettem a lábam, hogy legyen elég lendületem becélozni, majd egyenesen a golyóiba rúgtam.

- Baszd meg!

A szemei tágra nyíltak, mielőtt elejtette volna a holmiját. A doboz tartalmának egy része kiesett, ezért félrelöktem azokat az útból, és végül becsaptam az ajtót. Nem tudom, meddig nyögött az ajtóm előtt, de 20:34-kor elmentem még több borért az italboltba.

A hűvös levegő beszivárgott a pamut farmeromon át. Határozottan több borra volt szükségem. Elégre, hogy elzsibbasszam a fájdalmat és a hideget. Október végén jártunk, és legalább tíz fokosra hűlt a levegő. A szerencse úgy hozta, hogy esett az eső. Fogalmam sincs róla, talán az ég utánozta a síró szívemet, mintha az is összetört volna. Csak úgy illett, hogy az esernyőmet a lakásomban hagytam. Túlságosan feldúlt és sértett voltam ahhoz, hogy törődjek vele, ezért elindultam a belvárosi utcán, hogy megkeressem a legközelebbi italboltot. Az épületek mentén sétáltam, próbáltam az ereszek alá húzódni, és távol maradni az esőtől, amíg rábukkantam egy bárra, amely néhány háztömbnyire volt a lakásomtól. Mivel a bár közelebb volt, mint az italbolt, meggondoltam magam, és úgy döntöttem, inkább oda megyek.

Amit nem tudtam, hogy ez a döntés megváltoztatja az életemet.

2.

Rhys

Bámultam, ahogy Bridgette felnyögött, csípője ringott, és sötétbarna haja a hátára omlott. Szép háta van.

A pokolba is, szép feneke van.

Hiányozni fog az a fenék.

Ismét felnyögött, a háta meggörnyedt, ahogy valami fickó a farkát beledöfte. Nem az én farkam volt, és nem miattam nyögdécselt. Nem, valami fickó volt az ágyamban, és dugta a barátnőmet, miközben én a hálószobám ajtajában álltam. Akárhányszor láttam ezt a forgatókönyvet a tévében vagy filmekben, mindig volt egy gondolat a fejemben, ami azt mondta, hogy ha ez velem történne meg, akkor atombombaként robbanva megölném a fickót. Ahogy azonban az előttem lévő élő pornót bámultam, nem voltam dühös vagy mérges. Hanem - szórakozott.

Tapsoljak, amikor végeznek?

Fütyüljek?

Fizessek nekik a műsorért?

Mind a hármat meg kellene csinálnom.

Mielőtt bármit tehettem volna - például abbahagyhattam volna a bámulást, Bridgette sikított. Egy sikoly, amit olyan jól ismertem. Egy sikoly, ami azt jelentette, hogy elélvezett. A srác lökött még egyet, majd morogva elernyedt.

- Az év női előadója pedig ... Bridgette Walters - kezdtem tapsolni.

Megfordult, elengedte az ágyrácsot, és felemelte a lepedőt, hogy betakarja magát. Eltakarta a testét, amit az elmúlt két évben minden nap láttam meztelenül.

- Rhys! - zihálta. - Korán hazajöttél.

Igen, korán hazaértem. A mérkőzést, amelyről tudósítottam, törölték, mivel a jég nem alkalmas játékra. Ez egy ritka helyzet. Nem ismertük a részleteket, de az előző este tartott koncert miatt volt. Eddigi életemben csak egyszer hallottam ilyesmiről, és az is egy arizonai előszezoni meccs volt. Miután a stábom és én élőben közvetítettük, hogy a Chicago Blackhawks és a San Jose Sharks közötti mérkőzést elhalasztják, hazamentem.

Kuncogtam, és ránéztem a csávóra, ahogy a farkát takarta a párnámmal.

- Jelöljelek az Év Férfi Előadója címre?

- Miről beszélsz? - kérdezte Bridgette.

- Úgy értem, még soha nem láttam élő pornót - kuncogtam, és kettejük között intettem a mutatóujjamat -, de ez az előadás nagyon jó volt. Biztos vagyok benne, hogy ti ketten nyerhettek valamit a pornódíjátadón Vegasban.

- Pornódíj? - horkantott fel Bridgette.

- Mennem kell - mondta a srác.

- Ne, ember. Maradj. Edd meg az ételemet. Használd a zuhanyzómat. A francba, pénzt akarsz, mert ágyba vitted a barátnőmet?

El voltam keseredve. Talán nem voltam teljesen elragadtatva a helyzettől.

Bámult rám, nem reagált. Ez azt jelentette, hogy tudta, Bridgette-nek van barátja? Tudta, hogy ez az én lakásom? Á, ki a faszt érdekel? Már nincs barátnőm. Megfordultam, hogy elmenjek, de aztán mégis visszafordultam, hogy végső búcsút vegyek Bridgette-től.

- Fogd a szarjaidat, és tűnj el! Ha itt vagy, amikor visszajövök, hívom a zsarukat. - Felkaptam a kulcsaimat az ebédlőasztalról, ahová pillanatokkal ezelőtt dobtam.

Nyolc évig voltam sporthíradóriporter egy helyi csatornánál. A Blackhawksról kellett tudósítanom, és imádtam. Felnőtt koromban a sport volt az életem, és mivel nem kaptam esélyt a Nemzeti Jégkorong Ligában játszani, mert sosem voltam draftolva, úgy döntöttem, a sportról szeretnék beszélni a megélhetésért. Újságírói diplomát szereztem, és szenvedélyemmé, életemmé vált a közvetítés. A feladatom az volt, hogy a játék előtti és utáni műsorokat, valamint a köztes közvetítéseket csináljam. Szezon elején jártunk, és bár általában csak hajnali órákban voltam otthon, ma este úgy döntöttem, hazaviszem a munkámat, és áttanulmányozom a statisztikákat. Azonban nem ezt lőttem ki a teendőim listájáról.

Kiderült, hogy a barátnőm egy csaló kurva.

Rájöttem, hogy anyám jól tippelt, amikor azt mondta, hogy egy plusz lepedőt kell tartanom az előszobaszekrényben. Bár nem gondoltam, hogy erre a konkrét dologra gondolt.

A legjobb lesz, ha ma este inkább iszom a vacsorámat.

Kisétáltam a lakásomból, úgy döntöttem, hogy elfelejtem a munkát és a kurvákat, sétáltam néhány háztömböt az esőben, amíg egy olyan bárba nem értem, ahol hetente néhányszor megfordultam. Bridgette általában velem jött, és egy-egy barátunkkal buliztunk, táncoltunk egy kicsit az asztalunk mellett, ha úgy éreztük, hogy jó a hangulat, és söröztünk zárásig, de ma este másképp lesz.

Ma este többre volt szükségem egy sörnél.

Beléptem a bárba, a testem azonnal felmelegedett, és egyenesen a fából készült bárpulthoz sétáltam. Szombat esti tömeghez képest kissé korán volt, így sikerült még helyet foglalnom a pultnál.

Egy hely, amit majd nem akarok elhagyni az utolsó felszólításig.

A csapos elkapta a tekintetemet, és odalépett hozzám.

- A szokásos?

- Ma este nem, Tommy. Kérek egy erős seven and seven[1]-t.

Tommy bólintott, majd megfordult, hogy elkészítse az italom, miközben én elővettem a telefonomat a zsebemből, és elkezdtem törölni az összes képet Bridgette-ről és rólam.

Bassza meg az a kurva!

Miután kitöröltem néhányat, a csapos elém csúsztatta az italomat, én pedig átadtam neki a hitelkártyámat.

- Tartsd nyitva a számlát.

Ismét megrázta a fejét, majd elment, hogy kiszolgáljon mást is. Visszatértem a telefonomhoz, és sorba töröltem a képeket az-italom kortyolgatása közben. Aztán a semmiből egy kéz ragadta meg a karomat; megijesztett.

- Ő a barátom, bocsánat.

Felnéztem az engem megérintő kézről egy nő zöld szemébe, akit azonnal felismertem: Ashtyn Valor az egyik chicagói éjszakai hírcsatornától. Nem lehetett úgy Chicagóban élni, hogy az embernek farka van, és ne tudta volna, ki az az Ashtyn Valor. Biztos vagyok benne, hogy az emberek csak azért nézték az esti híradását, hogy lássák őt a szűk ruháiban. Gyönyörű. És megérintett engem.

Azt mondta, hogy a barátja vagyok?

Füstös zöld szemei könyörögve elkerekedtek, hogy segítsek.

- Igen - egyeztem bele, miközben felálltam, és a karcsú vállára tettem a karomat.

A titokzatos férfi pislogott, és néhány pillanatig a karomat bámulta, majd visszatekintett Ashtynra.

- Maga Rhys Cole-lal jár? - Úgy tette fel a kérdést, mintha nem tudná elhinni, hogy két híradós randizik. - Tényleg?

- Tényleg - nézett rám Ashtyn mosolyogva.

- Mióta is...? - vigyorogtam rá. Elakadtam, próbáltam kitalálni egy olyan időtartamot, ami hihető lenne, tekintve, hogy nem jártunk, és még sosem szerepeltünk együtt a nyilvánosság előtt. Igaz, kit érdekelt igazán a helyi híradósok szerelmi élete? Engem nem. Bár ahogy belenéztem az egzotikus fekete pöttyökkel tarkított sötétzöld szemébe, azonnal érdekelt, hogy valójában kivel randizik. Talán házas? De ha az lenne, akkor csak meg kellett volna villantania a gyűrűjét ennek a fickónak. Azonban úgy viselkedtünk, mintha egy pár lennénk, tehát ez azt jelentette, hogy nem az. Ugye?

- Holnap lesz négy hónapja - válaszolt helyettem Ashtyn.

- Igen - értettem egyet, és a mosolyom már a gondolatra is szélesebb lett. Ki is az a Bridgette?

Ashtyn és én elfordítottuk a fejünket, és visszanéztünk a világosbarna hajú férfira, de észrevettem, hogy Ashtyn nem akar vele szemkontaktust teremteni.

- Az én hibám - lépett le a fickó.

Ashtyn azonnal elernyedt a karom alatt, amely még mindig a vállán volt.

- Köszönöm - lehelte.

Visszaültem a bárszékre, és testemmel szembefordultam vele.

- Gyakran nyomulnak rád a srácok?

Feltételeztem, hogy igen. Csak rá kell nézni! Egyenes szőke haj, lenyűgöző zöld szemek, karcsú vállak, amelyek biztos vagyok benne, hogy lapos hashoz vezetnek. A mellei éppen elég nagyok ahhoz, hogy belesimuljanak a tenyerembe, a fenekében nem voltam túl biztos, de ahogy a farmer a combjait ölelte, megkeményített. Ha szingli lennék - várjunk csak, szingli vagyok -, rá tudnék hajtani, és nem bánnám, ha megismerkednék Ashtyn Valorral.

- Nem - válaszolt enyhe mosollyal. - Általában nem vagyok egyedül egy bárban szombat este. Vagy bármilyen más este, ami azt illeti.

- Én sem - nevettem. - Mi a különleges alkalom?

- Szakítottam az igazi barátommal - nyúlt a borospohárért és kiitta.

- Au - fogtam meg a mellkasomat, mintha megsebesültem volna. - Nem biztos, hogy tetszik, hogy arra célozgatsz, én vagyok az álbarátod.

- Hát... Úgy értem... - nevetett fel.

- Tudom. Csak ki akarsz használni - mosolyogtam.

- Sajnálom, és köszönöm! Nem álltam készen arra, hogy egy random fickóval beszélgessek - mosolygott.

- Mint én.

- Szerencsére tudom, ki vagy.

- Ahogy én is tudom, hogy ki vagy.

- Ez az ára annak, hogy benne vagyunk a tévében.

- Híresek vagyunk errefelé - viccelődtem.

- Ha te mondod.

Mindketten nevettünk.

- Hadd hívjalak meg még egy italra. Legalábbis, hogy fenntartsam a látszatot, mint a barátod.

Ashtyn megfordult, hogy az üres poharára nézzen.

- Persze. Még egyet.

Felemeltem a karomat, és intettem a csaposnak.

- Ha ettől jobban érzed magad, én is most szakítottam a barátnőmmel - mondtam, miközben Tommy töltött az italból.

- Sajnálom - felelte Ashtyn, és a poharáért nyúlt.

Én pedig belekortyoltam a whiskymbe.

- Te is rajtakaptad, hogy megcsal téged?

Ashtyn fuldoklott a sötétvörös folyadéktól.

- Mi? Rajtakaptad, hogy a barátnőd egy másik pasival kefél?

Bólintottam, és újra kortyoltam az italomból.

- A kibaszott ágyamban.

- Azta! - kerekedett el a szeme.

- Tudom - válaszoltam, és intettem Tommynak. Ezúttal nekem volt szükségem újabb körre. - Ma este a kanapén alszom, amíg nem tudok új lepedőt venni.

- Nincs tartalék?

- Férfi vagyok. Csak egyre van szükségem.

- Nyilvánvaló, hogy kettő kell.

Felnevettem, és megböktem a vállát a kezemmel.

- Rendben, anyámnak igaza volt.

- Okosnak tűnik - nevetett fel Ashtyn.

- Mindenképpen elmondom neki, hogy Ashtyn Valor okosnak tartja. Odáig lesz.

- Oh, kérlek. Ugyanolyan híres vagy, mint én. Nem fogja érdekelni.

- Neked több Emmy-díjad kell, hogy legyen, mint nekem.

Ashtyn több Emmy-díjat is kiérdemelt: Kiváló híradós tudósítás, Kiváló folyamatos híradós tudósítás, Kiváló riport, Kiváló oknyomozó újságírás és Kiváló üzleti és gazdasági tudósítás.

- Összehasonlítjuk őket?

- Csak egy módon derülhet ki, hogy ki a jobb - kuncogott. - Nekem öt van.

- Nekem is - mosolyogtam.

- Akkor egy csónakban evezünk - szélesedett el a mosolya.

Még néhány kortyot ittunk az italunkból, aztán megkérdeztem:

- Akarsz beszélni róla? - kérdeztem.

Összevonta a szemöldökét.

- Te akarsz beszélni arról, hogy miért dobtak?

- Őszintén szólva, kíváncsi vagyok, hogy miért tenne ilyet egy idióta. Kibaszottul gyönyörű vagy.

- Azt hiszem, a fejembe szállt a bor, mert megesküdtem volna rá, hogy csak úgy rám hajtottál - pirult el az arca, miközben ujját a pohár ajkán forgatta.

- És ha igen? - kortyoltam az italomból.

- Valóban?

- Mindketten egyedülállóak vagyunk, Ashtyn - vontam vállat.

- Frissen szingli - pontosította. - Nem keresek másik igazi barátot.

- És sem keresek másik igazi barátnőt - mosolyogtam.

- Mennyi ideig voltál vele?

Nem feltétlenül volt összetörve a szívem, de ilyen szarságok megtörténnek. Sóhajtottam.

- Két év.

- És te bele akarsz ugrani ebbe - intett a kezével köztünk -, bármi is legyen ez.

- Legyünk őszinték. Ez a nőknél más, mint a férfiaknál. Nem ugyanazzal a fejjel gondolkodunk.

- De én lány vagyok, és nem tehetek csak úgy ragtapaszt a szívemre.

- Miért nem? Ahhoz, hogy túljuss valakin, valaki más alá kell kerülnöd, vagy hogy is mondják - ittam egy újabb kortyot.

- Nem vagyok elég részeg ehhez a beszélgetéshez - nevetett.

- Ezen segíthetünk - vigyorogtam. Ismét felemeltem a karomat, hogy Tommy felé intsek. - Két feles Fireballt.

- Azta! - horkantott fel Ashtyn.

- Nézd, Ashtyn. Csak szórakozom veled, de ha tényleg vissza akarsz menni a lakásodra, én benne vagyok.

- Nem tudom - bámult rám.

- Nem tudod, vagy nem akarod?

- Mindkettő - sóhajtott.

- Oké, nos - csúsztattam át a feles, fahéjas whiskyt -, igyunk az új barátságra.

Összekoccintottuk a poharakat, majd lehúztuk a tüzes finomságot.

Rövid ideig csendbe burkolóztunk, mielőtt újra megszólalt:

- Kicsivel kevesebb, mint egy évet voltunk együtt. - Bólintottam.

- Szívás, mi?

Sóhajtott.

- Igen, de kérdezhetek valamit?

- Természetesen.

- Szeretnél megházasodni?

- Veled? - nevettem.

- Nem. Úgy általában.

A válasz a nyelvem hegyén volt, de valami mélyen bennem ki akarta fejteni. Őrült érzés volt. Nem sokat tudtam Ashtynról, csak annyit, hogy mivel foglalkozik. Tudtam, hogy az elmúlt néhány évben részt vett az Emmy-díjátadón, de az útjaink még sosem keresztezték egymást. Most mindketten a szívfájdalmunkat ápoltuk piával, és a házasságról beszélgettünk.

- Igen - válaszoltam egyszerűen.

- Az exem nem. Igazából ezt kezdte részletezni, amikor szakított velem, de aztán tudatta velem, hogy nem én vagyok az egyetlen, akivel találkozgat. - A mobilja rezgett a falapon, és mindketten a telefonjára bámultunk. Képernyővel lefelé feküdt, így nem derült ki, hogy ki küldött neki üzenetet.

- Emlegetett szamár - mondtam feltételezve, hogy az exe az.

- El kellene olvasnom? - kereste a tekintetem.

Egy pillanatra elgondolkodtam.

- Miért jöttél ebbe a remek intézménybe? - kérdeztem, és a hátam mögé böktem, hogy a félhomályos, téglafalú bárra mutassak.

- Felejteni.

- Én is - értettem egyet. - Szóval tedd el a telefonodat, és segíts elfelejteni.

- Van egy jobb ötletem - húzódott mosolyra az ajka.

- Valóban?

Felkapta a telefont a pultról, bekapcsolta a kamera módot, megfordította a nézetet, hogy egy szelfit készítsen.

- Karolj át - kérte.

Habozás nélkül megtettem, hatalmas vigyorral az arcomon. Éppen mielőtt Ashtyn elkapta volna a képet, még közelebb hajoltam, és egy csókot nyomtam a csupasz vállára, ahol a pulóvere lecsúszott. Ahogy az ajkaim találkoztak a puha bőrével, hallottam a kép kattanását. Nem szólt semmit, miközben lassan felém fordította a fejét, hogy rám nézzen.

- Sajnálom, csinálj másikat.

Nem sajnáltam. Valójában újra megtenném, de ehelyett pózoltunk a képhez, mindketten hatalmas mosollyal, majd újra kattant a zár. Néztem, ahogy Ashtyn rákattint a Facebook-alkalmazásra a telefonján, hogy közzétegye a képet.

- Ó, hadd jelöljelek be. - Felkaptam a telefonomat, rákerestem a nevére a Facebookon, és elküldtem a kérést.

- Azt hiszem, a seggfej még mindig az ismerősöm.

- És a ribanc még mindig az enyém, úgyhogy ne felejts el megjelölni - vigyorogtam.

- Ez a terv.

Miután közzétette a képet a Facebookon, rányomtam és elmentettem a galériámba. Meg akartam kérni, hogy küldje el a másikat, de nem tettem. Ehelyett megkérdeztem:

- Kérsz még egy italt?

- Jobban teszem, ha nem iszom, különben túllépek a határaimon, és sokat beszélek.

- Nem felejtetted el - mutattam rá.

- Akkor segíts elfelejtenem! - nézett a szemembe.

3.

Ashtyn

Próbáltam higgadtan viselkedni.

Harminchárom éves felnőtt vagyok, akinek összetörték a szívét, és most az egyik leglenyűgözőbb férfival beszélgettem, akit valaha láttam. Igaz, ha tudtam volna, hogy ez fog történni, nem ittam volna meg előtte fél üvegnyi bort odahaza. A bor és a fahéjas whisky segített felejteni, de a törésponton voltam. Ha felállok, lehet, hogy nem tudok egyenesen járni. Most már el tudtam képzelni a címlapot:

Friss hírek: Ashtyn Valor tegnap este meztelenkedett Rhys Cole-lal.

Annak ellenére, hogy épp most tettem fel a képet rólunk a Facebookra, még nem álltam készen arra, hogy az egész világ megtudja, hogy mi egy kamu barát és barátnő vagyunk. Azt akartam, hogy csak egy ember tudja meg. Azt akartam, hogy Corey meglássa a képet, és megbánja, hogy valaha is összetörte a szívemet. Rhys nem tűnt összetörtnek a szakítása miatt, és megpróbált közeledni hozzám. Barátság extrákkal? Egyszer azt hallottam, hogy nem létezik olyan, hogy barátság extrákkal, mert mindig lesz valaki, aki többet akar. Én nem akartam többet. Épp most szakítottam Coreyval, és egymillió év alatt sem gondoltam volna, hogy ma este egy új sráccal találkozom, és vele akarok lenni. Úgy értem, melyik nőnek ne tetszene?

Rhys olyan, mint egy sportoló. Ujjnyi hosszú, sötétbarna haja arra csábított, hogy végigsimítsak rajta, és ahogy vibráló kék szeme az én zöld szemembe nézett, arra késztetett, hogy megnyíljak, és elmondjam neki minden titkomat. És amikor megmutatta a féloldalas mosolyát, amitől a gödröcskéi is elmélyültek, legszívesebben az ölébe bújtam volna, hogy felfedezzem a sima arcát, miközben vágytól telve megcsókolom.

- Nem felejtetted el - mondta.

Valójában nem felejtettem el Coreyt. Tudtam, hogy néhány órán belül nem is fogom, de ahogy Rhys kék szemébe néztem, kicsúsztak a szavak a számon:

- Akkor segíts nekem elfelejteni.

Elvigyorodott, előrehajolt, és mielőtt észrevettem volna, az ajkai az enyémhez tapadtak. Éreztem a whisky ízét, ahogy a nyelve szétválasztotta az ajkaimat. Nem haboztam. Nem is tudtam. A Coreyval való csókolózás édes kis köszönő- vagy búcsúcsókká változott. Nyelv nélkül, kivéve, ha éppen szexeltünk, de akkor sem tartott sokáig, mert rögtön a lényegre tértünk. De ahogy Rhys csókolt, az teljesen más. Cseppet sem ártatlan. Forró, szenvedélyes és tüzes. Akárcsak a Fireball, amit nemrég fogyasztottunk el. A whisky felmelegítette a belsőmet, és az is, ahogy Rhys a nyelvét használta, hogy segítsen felejteni. A keze a tarkómat ölelte, és szerettem volna végigsimítani a sötétbarna haján, de ellenálltam. Nyilvános helyen voltunk, és mindketten rivaldafényben.

- Nos? - kérdezte, miután visszahúzódtam.

- Lassan haladok

Aztán mintha nem is csókolóztunk volna, Rhys témát váltott, és a munkáról beszélgettünk. Elmesélte, hogy a ma esti meccsét egy véletlen jégprobléma miatt törölték, én pedig meséltem neki az esti hírekről, a céljaimról, és mindenről, amit a zsongó szám ki akart önteni. A szakmám miatt mindenről naprakésznek kellett lennem, így amikor Rhys a Blackhawks aktuális szezonjáról beszélt, és arról, hogy szerinte hogyan fognak szerepelni, gond nélkül tudtam követni, különösen, mivel apám és a testvéreim hardcore szurkolók, és Corey soha nem hagyott ki egy meccset sem.

- Bridgette utálta a sportot.

- Ne érts félre, de hogyan randizhat egy sportban karriert befutott férfi egy olyan nővel, aki utálja a sportot? - pislogtam a nyers kérdésemre.

- A szex nagyszerű volt - vonta meg a vállát.

- Úgy tűnik, nem adtál neki eleget - kuncogtam.

- Máris a tökömet szorongatod, Ashtyn? - kérdezte. - Ez aztán a mélyütés.

- Nem biztos, hogy helyén való. Az exem valószínűleg már az egyik nőjét keféli a másik után.

- Valószínűleg igazad van.

Rhys szavai szúrtak. Részegnek kellett volna lennem ahhoz, hogy ne fájjanak, vagy hogy elfelejtsem őket.

- Ki a kedvenc játékosod? - kérdeztem témát váltva.

- Általában, vagy a Hawksban?

- Mindkettő.

Úgy vigyorgott, mint egy gyerek, aki épp a hőséről akar beszélni.

- Nos, az én örök kedvencem Gretzky. Nincs olyan gyerek, aki a nyolcvanas-kilencvenes években nőtt fel, aki szerette a hokit, és ne gondolta volna, hogy olyan lesz, mint Wayne.

- Gyerekkoromban az apám és a testvérem mindig róla beszéltek.

- Igen, ő volt az egyik legnagyobb.