részlet

Budapest, 2023

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Lucy Clarke: One of the Girls

Copyright © 2022 by Lucy Clarke
All rights reserved.

Hungarian translation © Novák Gábor, 2023
© XXI. Század Kiadó, 2023

Jacket design by Claire Ward © HarperCollinsPublishers Ltd 2022
Jacket photographs: Shutterstock.com, DEEPOL by plainpicture/Brandon Huttenlocher

21. Század Kiadó – XXI. Század Kiadó Kft., Budapest
Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Kovács-Rényi Anna
Szerkesztette Laik Eszter
Előkészítés László Irén
Korrektúra Takács Andrea

ISBN 978 963 568 318 5

Elektronikus változat Ambrose Montanus

Mimi Hallnak

Szerda

Később mindannyian egyetlen okból fogunk emlékezni a lánybúcsúra: amiatt, ami a tengerparti tűzgyújtás éjjelén történt. Előtte voltak jó pillanatok – sőt, gyönyörű pillanatok –, mint amikor tzatzikit és csillogó olajbogyót ettünk a görög napsütésben, vagy az összerogyásig nevettünk valamin, ami elismételve már soha nem lesz olyan vicces, vagy amikor mezítláb táncoltunk a tengerparton.

Nem szabadna elfeledkeznünk azokról a pillanatokról.

Ha éberebbek lettünk volna, ha jobban figyelünk, ha nem fordulunk el tőle – és magunktól –, akkor megakadályozhatjuk. Ez teszi az egészet még borzalmasabbá. Hogy változtathattunk volna rajta.

Most már túl késő. Vége. Soha nem törölhetjük ki az emlékezetünkből vörös kendőjét, ahogy ott lobog a reggeli szélben, beakadva a hullazsák villámzárjába.

1. Lexi

Lexi letekerte a taxi ablakát. A meleg szél a fenyők és a napégette talaj illatát hordozta. Fehérre festett falú házak sorakoztak egy templom magasra nyúló, kék kupolája mellett.

Az ég, gondolta Lexi. Istenem, hogy lehet az égbolt ennyire határtalan és tiszta? Mintha varázslat változtatta volna át London esőtől síkos járdáit Görögország perzselő hőségévé. Szinte el sem merte hinni, hogy itt van.

– Lánybúcsút tartunk – magyarázta Bella a taxisofőrnek. Óriási méretű napszemüvegét az orrára tolta, ajkán megcsillant a frissen felvitt rúzs. – Lexi a menyasszony. – Megfordult az első utasülésen, és hátramutatott.

– Gratulálok. – A sofőr meleg, barna tekintete egy villanásnyi időre találkozott Lexiével a visszapillantó tükörben.

– Köszönöm. – Lexi elmosolyodott. A menyasszony. Ő volt a menyasszony. Megrázta a fejét, még nem tért teljesen magához.

– És én vagyok az első koszorúslány – folytatta büszkén Bella. – Tudja, a legjobb barátja. A legfontosabb ember, aki megszervezi a lánybúcsút.

– Önjelölt koszorúslány – tette hozzá Lexi. – Nekem egyáltalán nem lenne szükségem koszorúslányokra.

– Amit én figyelmen kívül hagytam, mivel lánybúcsút sem akartál.

– Pontosan. – Lexinek a lánybúcsúról az olcsó fátyolban táncoló huszonévesek, a fallikus szívószálon át szürcsölt tömények, a vízhólyagos sarkak és a túl rövid szoknyák jutottak eszébe. Valójában ha húszéves lett volna, bizonyára imádja a lánybúcsúját. Felhajtja a tequilát, alig-ruhában táncol a színpadon, majd amikor a cipő feltöri a lábát, lerúgja a tűsarkút, és mezítláb folytatja. Csakhogy már harmincegy éves volt, és nem szeretett a szégyennel és megbánással ébredni, aminek semmi köze nem volt a másnapossághoz. Mindenki legnagyobb meglepetésére – beleértve saját magát is – végre feleségül megy egy férfihoz, akit szeret.

Szeretlek.

Valóban kimondta a szót, hangosan. Komolyan is gondolta. Az egyik reggelinél történt, amikor alvástól borzas hajjal ültek a konyhában, és Lexi a férfi előző esti lasagnesütési kísérletén nevetett. Közölte vele, hogy a vacsora nem minősült teljes katasztrófának – elvégre a bor finom volt –, majd hozzátette: Szeretlek. Csak így. Egy vadonatúj szó, a kávé és a pirítós között.

A férfi ránézett. Ed Tollock. Harmincöt éves. Korán őszülni kezdő, sűrű, fekete haj. Halk, mély hang. Vajon mi foghatta meg benne? A nyugodt magabiztosság? Ahogy időnként hosszan ránézett, majd vigyorogva megrázta a fejét, mintha nem hinne a szerencséjének?

Ed félretolta a bögréket, és Lexi keze után nyúlt. Napbarnított ujjait puha, aranyló szőrszálak borították.

– Én is szeretlek. És egy nap, nem is olyan sokára, meg fogom kérni a kezed. – Rámosolygott, olyan nyíltan, olyan leplezetlenül, hogy Lexi nem húzta el a kezét, nem kapta fel a kabátját, és nem rohant el. Csak Ed szemébe nézett, és megkérdezte:

– Valóban?

Három hét múlva ott volt a doboz a gyűrűvel. Semmi extravagáns, gyertyafényes vacsora, semmi ünnepélyes letérdelés. Csak egy séta a Temze partján, ahol kézen fogva figyelték egy szárnyra kapó ásólúd fehér tajtéknyomát a vízen. A férfi kérdése, majd Lexi válasza: Igen.

Lenézett a gyűrűjére, a smaragdcsiszolású gyémánt megcsillant a napsütésben. Ragaszkodott a kis esküvőhöz: a családtagok és néhány barát egy rendezvényhelyszínként funkcionáló régi malomban. Egyszerű és bensőséges. Nem akart fényűző ruhát, fodrászt, fotóst. Csak Edet akarta.

– Megértettem: visszafogott – bólintott Bella, amikor Lexi beavatta házassági terveibe. – De egy pillanatig se gondold, hogy ezzel megúszod a lánybúcsút. Csak egyszer mész férjhez, ami azt jelenti, hogy rendezünk egy lánybúcsús hétvégét, és ebbe nincs beleszólásod, Lexi Jane Lowe!

Így kerültek ide, az apró görög szigetre, Aegoszra. Ahogy elindultak nyugat felé a repülőtérről, maguk mögött hagyták a turisták nyüzsgését és a zajos bárokat. Az út kiürült és elkeskenyedett, elvezette őket egy sövényekkel övezett domboldalra, ahol a zenét a kecskék kolompjának csilingelése és az egyik olajfa megnyúló árnyékában álló szamár bőgése jelentette.

Lexi közölte Bellával, hogy a hétvégét ejtőzéssel, olvasással, úszással és evéssel szeretné tölteni. Bella két másodpercig lelkesen bólogatott, majd a szája sarka felfelé húzódott, és megmozgatta a szemöldökét, jelezve, hogy neki egészen más tervei vannak.

Bella széles kézmozdulat kíséretében mondott valamit a sofőrnek, aki hangosan felnevetett. Lexi elmosolyodott. Imádta ezt a nőt. Bella volt az ő igen-embere. Az, akit éjjel-nappal felhívhatott bármilyen képtelen ötlettel, és aki azonnal rávágta csilingelő hangján: Igen!

Fen – Bella barátnője – jelentette a nyugalmat Bella energiaviharában. Mereven bámult kifelé a taxi ablakán, ujjaival rövid, szőkített haját piszkálta. A tarkóján lévő apró fecsketetoválás olyan élesnek tűnt, mintha bármelyik pillanatban elröppenhetne. Szemöldökét összevonta, állát megfeszítette. Arckifejezése egyáltalán nem illett a tőle megszokott könnyed, nyugodt mosolyhoz. Lexi megérintette a karját.

– Fen, minden rendben?

Fen összerezzent, komorságának egy pillanat alatt nyoma veszett, elmosolyodott.

– Igen, sajnálom. Elgondolkodtam.

Lexi már a repülőtéren felfigyelt a feszültségre Fen és Bella között, volt valami az egymáshoz intézett mondataik előtti hangsúlyos szünetekben. Majd rákérdez Bellánál, ha négyszemközt lesznek.

– Még egyszer köszönöm, hogy használhatjuk a nagynénéd villáját – mondta Lexi.

– Jó ürügy volt, hogy visszatérhessek Aegoszra.

– Bella azt mondta, a nagynénéd tervezte a helyet.

Fen bólintott.

– Eredetileg az egyik ügyfele számára, de félúton az egész üzlet bedőlt, a pasas nem tudta finanszírozni az építkezést. A nagynéném viszont annyira beleszeretett a helybe, hogy átvette tőle a projektet.

– Utána itt élt?

– Néhány évig igen, de keménynek találta a teleket. A villa nagyon elszigetelt, nincsenek szomszédok, még átmenő utak sem. Inkább nyáron szeret ide járni, amikor vendégeket is hoz. Azt hiszem, az elzártság kikészítette. – Fen tekintete visszatért az előttük kanyargó útra.

Hatan lesznek a villában. A többiek a taxijukkal tettek egy kis kitérőt a városba, hogy készleteket vásároljanak. Lexi felajánlotta, hogy velük tart, de Bella közölte vele, hogy az ki van zárva.

– Ez a te lánybúcsúd.

Lexi úgy vélte, ezeket a szavakat a hétvége folyamán többször is hallani fogja.

– Mindjárt ott vagyunk. – A sofőr alacsonyabb fokozatba váltott, amikor az aszfalt köves úttá alakult.

Lexi az ajtóba kapaszkodott, ahogy az egyenetlen talajon zötykölődtek, a gumik sűrű porfelhőt vertek fel. Egyre közelebb értek a sziget partjához, az autó éles kanyarokkal kerülgette a kátyúkat.

Amikor felértek a gerincre, Lexi egy pillanatig semmit sem látott, csak a tenger ragyogó kékségét. Aztán hirtelen megjelent a hófehér villa a görög zászlóra emlékeztető, kék tetővel. Koronaként állt a szikla tetején, magabiztosan uralva az apró, csodálatos kis öblöt odalent.

Lexi csak bámult, szóhoz sem jutott.

Bella összecsapta a tenyerét.

– Hűha!

Por kavargott a nyomukban, ahogy a taxi tiltakozó fékekkel megkezdte a meredek ereszkedést. Lexi előrehajolva kémlelt ki a szélvédőn, megpillantotta az épület falán felkúszó murvafürt kusza, élénk rózsaszín szövevényét.

Az autó pattogó motorral megállt.

– Ez az – suttogta Fen alig hallhatóan, mintha csak magában beszélne.

Lexi feltette a napszemüvegét, és kiszállt a taxiból. A hőség még ebben a késői időpontban is szinte tapintható, súlyos volt, rátelepedett a bőrére. Próbálta befogadni a fehérre meszelt, kék zsalus villa látványát. Orrát megcsapta a tenger sós, tiszta illata.

Kavicsok ropogtak a szandálok alatt, miközben kivették a bőröndjeiket a taxi csomagtartójából. Lexi ki akarta fizetni a sofőrt, de Bella egy legyintéssel megakadályozta – némán emlékeztette magát, hogy egy nyugodt pillanatban be kell csempésznie némi pénzt a közös kasszába.

Amikor az autó távozott, csípőre tett kézzel megfordult, belélegezte a környezetet.

Sziklák; óceán; hegyoldal.

Látótávolságon belül nem volt másik épület.

Valahonnan a távolból hegyi kecske panaszos mekegését hallotta.

Különös, zavaró bizsergést érzett a mellkasában. Azzal győzködte magát, hogy bizonyára csak a hétvégével kapcsolatos várakozás az, annak a feszültsége, hogy a barátai miatta jöttek el idáig. Mégis, ahogy a szívverése egyre gyorsult, sokkal többnek tűnt annál – mintha nyugtalanította volna a villa, a birtok elszigeteltsége, vagy talán maga az alkalom.

Bella odalépett mellé, belekarolt, és ádáz farkasvigyort villantott rá.

– Ez a hétvége tökéletes lesz!

Tartalom

Szerda

1. Lexi

2. Robyn

3. Fen

4. Bella

5. Robyn

6. Ana

7. Eleanor

8. Ana

9. Eleanor

10. Bella

11. Eleanor

12. Lexi

13. Eleanor

Csütörtök

14. Ana

15. Fen

16. Bella

17. Robyn

18. Bella

19. Lexi

20. Ana

21. Bella

22. Lexi

23. Bella

24. Lexi

25. Eleanor

Péntek

26. Bella

27. Fen

28. Eleanor

29. Ana

30. Robyn

31. Lexi

32. Fen

33. Ana

34. Fen

35. Lexi

36. Fen

37. Lexi

38. Eleanor

39. Fen

40. Eleanor

41. Robyn

42. Fen

43. Bella

44. Robyn

45. Eleanor

46. Bella

47. Eleanor

48. Bella

Szombat

49. Eleanor

50. Bella

51. Fen

52. Robyn

53. Lexi

54. Eleanor

55. Bella

56. Robyn

57. Lexi

58. Fen

59. Ana

60. Robyn

61. Bella

62. Robyn

63. Bella

64. Eleanor

65. Bella

66. Lexi

67. Robyn

68. Eleanor

69. Bella

70. Robyn

71. Fen

72. Eleanor

73. Bella

74. Lexi

75. Robyn

76. Lexi

77. Ana

78. Lexi

79. Ana

80. Eleanor

81. Bella

82. Lexi

83. Fen

84. Eleanor

85. Fen

86. Lexi

87. Ana

88. Eleanor

89. Lexi

90. Bella

91. Robyn

92. Lexi

Az esküvő (Tizenhat hónappal később)

93. Lexi

94. Ana

95. Eleanor

96. Robyn

97. Fen

98. Bella

A szerző jegyzete

Köszönetnyilvánítás

Felhasznált betűtípusok
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0