Fordította

Vándor Judit

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Ryan Holiday: The Daily Day

Copyright © 2023 by Ryan Holiday

All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form.

This edition published by arrangement with Portfolio, an imprint of Penguin Publishing Group, a division of Penguin Random House LLC

Borítóterv © Penguin Random House

Hungarian translation © Vándor Judit, 2025

ISBN 978 963 568 520 2

Előbb mondd meg magadnak, hogy mi lennél;
és utána tedd, amit tenned kell.

EPIKTÉTOSZ

TARTALOM

Bevezető

JANUÁR – Taníts példamutatással (Az egyedüli működő módszer)

FEBRUÁR – Feltétel nélkül szeress (Csak erre vágynak)

MÁRCIUS – Első a család (Munka, család, társaság: válassz kettőt)

ÁPRILIS – Urald az érzelmeidet (Tanítás türelemről és önuralomról)

MÁJUS – A jellem a sors (A jóról és rosszról szóló tanítások)

JÚNIUS – Ne hanyagold el magad (Tanítás az öngondoskodásról – törődj magaddal)

JÚLIUS – Segítsünk, hogy azok legyenek, akik (Tanítás a nevelésről és felfedezésről)

AUGUSZTUS – Mindig szurkolj nekik (A legnagyobb ajándék, amit adhatsz)

SZEPTEMBER – Nevelj olvasót (A tanulásról és kíváncsiságról szóló tanítás)

OKTÓBER – Küzdeni és felemelkedni (Hogyan lehet növelni az ellenálló képességüket)

NOVEMBER – Adj hálát, és építs kapcsolatokat (A háláról és kapcsolatokról szóló tanítások)

DECEMBER – Repül az idő (Akár most itt hagyhatod az életet)

BEVEZETŐ

Sokunknak van gyereke. De ettől önmagában még nem válik mindenki szülővé.

Kívülről nézve attól lesz valaki anya vagy apa, ha gyereke van. Persze tudjuk, hogy ez így nem teljesen igaz. Rengetegen viszik iskolába a gyerekeiket, öltöztetik őket, megtöltik a hasukat, meleg ágyba fektetik, de ettől még nem valódi szülők. Inkább úgy működnek, mint egy hivatalos gyám, ellenőrzik a dolgokat, kipipálják az elvégzendő feladatokat, hogy elteljen a nap – és az első tizennyolc év.

Nem ez a szülői gondviselés. Ez csak a minimum.

Szomorú tény, hogy vannak, akik még idáig se jutnak el. Azt hiszik, hogy a felelősségük a nemzéssel vagy fogantatással, a szüléssel vagy a válóperi okirat aláírásával megszűnik.

A nemzés biológiai esemény. Szülőnek lenni viszont pszichológiai történés. Döntés. Tudatos választás. Elkötelezettség – elkötelezed magad, hogy alapvetően megváltozol, és az lesz a legfontosabb, ami a gyerekeid hasznát és jobbulását lendíti előre. Odaadóan vállalod, hogy szolgálsz, áldozatot és nehéz döntéseket hozol szeretetből, és nem birtoklási vágyból.

Szülőnek lenni azt jelenti, hogy eldöntötted: a gyereké a központi hely az életedben; szülőnek lenni azt jelenti, megmásíthatatlan tényként veszed tudomásul, azzal, hogy a világra segíted ezeket a kis embereket, minden megváltozik: te is, az értékeid is, a feladataid és a kötelezettségeid is.

Akinek gyereke van, nem akarja, hogy kihívják rá a gyámügyet, vagy azt, hogy a szomszéd rosszallóan felvonja a szemöldökét. A szülők ugyan ismerik az általános, olykor közhelyesnek hangzó elveket, de nem mindenki él ezek szerint. Ismered őket te is: első a család, szeress feltétel nélkül, légy jelen, segítsd, hogy azzá váljanak, akiknek lenniük kell, példamutatással irányíts, semmit ne vegyél biztosra, élj hálával.

Szögezzük le: ezek a modern kor elvárásai. Nem túlzás azt állítani, hogy néhány generációval korábban csak annyit kívántak a szülőktől, tartsák életben a gyerekeket. A gyereket jövőbeni értékként kezelték, aki részben teher, részben pedig adós, segítő kéz a munkavégzésnél, a család földjén, vagy egy meleg test, amit be lehet lökni a helyi gyárba, és aki majd pénzt hoz haza, amivel ki lehet húzni hó végéig.

Még a huszadik század elején is nagy volt a gyerekhalandóság, komoly veszedelmet jelentettek a betegségek. Ha egy családban mindegyik megszületett gyerek életben maradt, az bona fide csodának számított. Hogy törődni kéne az érzelmeikkel? Hogy feltétel nélkül kéne szeretni őket? Ugyan kérem, hát kinek volt arra ideje? Vagy lehetősége? Vagy képessége?

Példának álljon itt egy nevezetes történet Winston Churchillről, aki semmi esetre se mondható tökéletes apának, de akit két, önmagával eltelt, nemtörődöm arisztokrata szülő nevelt fel, maguk is a viktoriánus Anglia termékei. Egyszer egy iskolai szünidő alkalmával a fiával, Randolphfal késő éjszakába nyúlóan beszélgetett, majd megállapította: „Tudod, édes fiam – mondta amolyan bánatos mosollyal, mint akit kissé még szórakoztat is a dolog –, többet beszélgettem veled a szünidő alatt, mint amennyit velem az apám egész életében.” És nem túlzott, de még furcsaságot se mondott, az ő gyerekkorában ugyanis ez volt a szokás, és még hosszú ideig az is maradt. Talán még az olvasó gyerekkorában is így volt.

Milyen szomorú! Nemcsak a gyerekeknek, hanem a szülőknek is.

A szülők – elsősorban az apák – generációi maradtak ki a világon a legszebb és legtöbb jutalommal járó dologból: abból, hogy a gyermekeik életének részesei legyenek. Hogy szerethessék őket, nemcsak általában, hanem aktívan, napi szinten. A patriarchális kultúrában a háztartás minden terhét a nők cipelték, a gyerekekkel kapcsolatban szinte semmit nem vártak el a férfiaktól. Szeretni és szeretve lenni? Megértőnek lenni és megértve lenni? Ezt senki nem tanította a férfiaknak. Senki nem kívánta meg az apáktól.

Gondoljunk csak bele, mennyire más lenne a történelem, ha a szülők valóban szülők lettek volna. Ha [ide egy gazember nevét írd be] jobban nevelték volna. Ha [ide írj be egy kapzsi üzletembert] úgy nevelték volna, hogy elégedett legyen. Ha [illessz be egy összetört szívű áldozatot] megvédték volna. Ha [névtelen senki] elég eszközt kapott volna ahhoz, hogy megvalósítsa önmagát. Ha valaki megmondta volna [illessz be egy hatalommal rendelkező embert] neki, hogy büszke rá.

A traumatikus múltat nem tudjuk megváltoztatni, de egy jobb jövőt teremthetünk.

Ezen a filozófián alapul ez a könyv.

A múlt generációinak hibái ellenére a szülői lét egyike azoknak a gyönyörű tapasztalatoknak, amely összeköt bennünket: elszakíthatatlan láncszemek, több ezer évre visszamenőleg. Lucretius római költő egyik legszebb szövegében ragadja meg az apa örömét, aki lehajol, hogy karjába kaphassa gyerekeit, akik egymást megelőzni igyekezve rohannak hozzá. Az egyik legrégebbi bizonyíték az emberről Amerikában egy szülő lábnyoma, valószínűleg az anyáé, aki a mai White Sands National Parkban cipelte gyermekét, olykor megpihent, majd vitte tovább.

A mi modern, kaotikus létezésünk alapvetően különbözik az ókori világtól, azok az új-mexikói lábnyomok elkeverednek az óriáslajhárok, őstevék, rég kipusztult mamutok lábnyomaival, de azt az élményt, amit akkor ők érezhettek, ma is érezzük a parkban, a játszótéren, vagy amikor nyaraláskor a tengerparton vacsora után visszasétálunk a kocsihoz.

A szülők mindig aggódtak a gyerekeik miatt. A szülők mindig játszottak a gyerekeikkel. A szülők mindig tervezték a gyerekek jövőjét. A szülők mindig igyekeztek, hogy a gyerekük példaképei legyenek. A szülők mindig igyekeztek támogatni és bátorítani a gyerekeiket. A szülők mindig megkérdőjelezték, hogy vajon eleget tesznek-e a gyerekeikért, eleget adnak-e, hogy elég jó-e az iskola, hogy nem veszélyes-e a kiválasztott sportág, hogy biztonságos-e a gyerekeik jövője. Ugyanazt tették, amit te is teszel, és ugyanezt fogják tenni ötven generáció múlva is.

Valami időtlen és örökkévaló részei vagyunk, részei valaminek, ami egyszerre nagyon nagy és nagyon kicsi. Ez szerénységre kell hogy késztessen bennünket, ugyanakkor lelkesítően hat ránk. Célt és perspektívát ad.

És egy gyakorlati tanács. A szülői lét olyan téma, amivel minden filozófia és vallási hagyomány foglalkozik. Platón azt írja, hogy uralkodjunk érzéseinken, indulatunkon, magunkon a gyermekek előtt. Marcus Aureliustól azt tanulhatjuk, hogyan teremtsünk békés otthont a gyerekeinknek. Seneca azt tanítja, hogyan lehet elkerülni, hogy elkényeztessük a gyerekeinket. II. Erzsébet azt mutatta meg, hogyan kell támogatni a gyerekeinket. Florence Nightingale-től azt tanulhatjuk meg, hogyan inspiráljuk a gyerekeket, Sandra Day O’Connortól pedig azt, hogy keltsük fel a kíváncsiságot a gyerekekben. Jerry Seinfeldtől megtanulhatjuk, hogyan töltsük tartalmasan az időt a gyerekünkkel, Toni Morrisontól pedig azt, hogyan egyensúlyozzunk a hivatásunk és az anyaság között. Muhammad Ali arra tanít meg, hogyan higgyünk a gyerekünkben. Tanulhatunk a holokausztot túlélő anyáktól, a polgárjogi mozgalmár apáktól, a háborús hős fiúktól és a Nobel-díjas lányoktól.

Csak ismételni tudom, amit az előző könyvemben, a Sztoikus nyugalmat a mindennapokra-ban már megírtam: keressük a tanácsot, fogadjuk is meg, de naponta ne foglalkozzunk egy tanácsnál többel. Javaslom, hogy ezt a könyvet a mai napnál kezdd el olvasni, vagyis azzal a hónappal, nappal, amikor a kezedbe veszed. (Ne várj vele január elsejéig, kezdd el ma!) Mindegy, hol kezded, a könyv ereje abban rejlik, hogy minden áldott nap kézbe veszed, következetesen és kitartóan foglalkozol az anyaggal – mert az lehet, hogy a könyv lapjai, a szöveg nem változik, viszont a gyerekek, a világ és te is változol.

A Sztoikus nyugalmat a mindennapokra több mint öt éve jelent meg. Egymillión felüli példányban kelt el, negyven nyelvre fordították le, és vannak, akik évek óta mindennap olvasnak belőle. A könyv ugyanaz, amilyen akkor volt, amikor a kéziratot leadtam a kiadónak: a világ különböző tájain élő embereket köti össze és szolgálja. Van benne egy mondás, miszerint kétszer nem léphetünk ugyanabba a folyóba, mert mi is, és a folyó is állandóan változunk.

Ez a metafora a szülői létre is igaz, és a Napi apa pontosan erre a gondolatra épül. Nem kizárólag a leendő szülőknek vagy a felnőtt gyermekek szüleinek íródott: mindenkinek szól, az utazás bármelyik stádiumában tart is az olvasó. A napi bejegyzés mást mond egy csecsemő ikerpár egyedülálló szülőjének, és mást annak, akinek éppen kirepültek a gyerekei; ahogy ugyanaz a bejegyzés másképp érinti ugyanazt a szülőt, attól függően, hogy mikor olvassa, akár két, egymást követő évben, vagyis amikor visszalapoz. Kicsit maradjunk ennél a „visszalapoznál”, mert ez a könyv filozófiájának, valamint a jó és jelenvaló szülőségnek egy sarkalatos témája.

Szülőnek lenni ugyanolyan élethosszig tartó tevékenység, mint a bölcsesség keresése. Senki nem várja el, hogy varázslatos módon egyszerre csak „megszerzed”. A legtöbb, szülőknek szóló könyvnek éppen ez a nagy hibája: azt sugallják, ha elolvasol néhány könyvet, vagy a várandósságról, vagy az alvást megvonó csecsemőkorról, vagy a későbbi évek némely válsághelyzetéről, akkor ettől jó szülő leszel. De ez bizony nem így működik. Az élet és a gyerekeid bármelyik pillanatban olyan helyzetbe hozhatnak, amit korábban elképzelni se tudtál (és amit egyik könyv se látott előre). Szóval, nem egyik pillanatról a másikra válunk szülővé, ez egy folyamat, amin dolgozni kell, és amit fel kell vállalni. Erről szól, ebben segít ez a könyv – napi egy oldal! Nem egyszerre kell elolvasni, illeszd be a napirendedbe, legyen a reggeli vagy esti rituáléd része, legyen ellenőrzés, állandó folyamat.

Lesz, amikor alul maradunk. Amikor elveszítjük az önuralmunkat, eltévelyedünk, elterelődik a figyelmünk, nem a megfelelő dolgokat helyezzük előtérbe, megbántjuk magunkat és azokat, akiket szeretünk: ilyenkor vissza kell térni oda, ahol még a jó úton jártunk. El kell fogadnunk a tényt, hogy esendő, hibázó emberek vagyunk, miközben minden tőlünk telhetőt megteszünk, hogy tanuljunk a tévedéseinkből, és ne kövessük el kétszer ugyanazt a hibát – vagy ne kövessük el még egyszer, ha már eddig elkövettük.

Állj fel, porold le magad. Kezdd újra. Legyél jobb.

Az utazás – a Napi apa mint könyv és mint idea – természetesen nem csak férfiaknak szól. Több ezer nő kapja meg minden reggel a napi e-mailünket, erre ingyen iratkozhatsz fel a dailydad.com oldalon. Azért A napi apa a címe, mert én történetesen apa vagyok – két fiam van –, csak ennyi, nem kell többet belegondolni annál, ami a valóság.

Idősebbek a gyerekeid, vagy még meg se születtek, mostohaszülő vagy örökbe fogadó szülő, meleg vagy heteró, mindegy, milyen genderhez tartozol: neked szól ez a könyv, mert abban szeretne segíteni, hogy képességeid szerint a legjobb olyan szülővé válj, olyan jó szülővé, amilyet a gyerekeid megérdemelnek és amilyenre szükségük van. Nem lesz rövid utazás – nem a születéstől a nagykorúságig tart, ahogy a kultúra néha definiálja a szülőséget. Már a születés előtt megkezdődik, és sosincs vége. Mert azután is, hogy elhagytuk ezt az életet, a gyerekeink magukkal viszik mindazt a jót és rosszat, amit tanítottunk nekik szavainkkal és cselekedeteinkkel.

A gyereknevelés – vagy ahogy egyszer egy interjúban hallottam, ahol a szülő kijavította a riportert: felnőttekké nevelés, mivel ez a célunk – a legnehezebb dolog az életben. És persze a leghálásabb és legfontosabb dolog, amit valaha tettél.

Erről szól ez a könyv – és a múlt generációinak nehezen megszerzett bölcsességéről is.

Szülő vagy. Benned találkozik a múlt minden szülője a jelen és a jövő szüleivel.

Együtt vagyunk.

Tegyük a tőlünk telhető legjobbat együtt.

21. Század Kiadó – XXI. Század Kiadó Kft., Budapest

Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Kovács-Rényi Anna

Szerkesztette Bán László

Előkészítés Török Judit

Korrektúra Harrach Judit

Tervezőgrafika és tördelés Váraljai Nóra

Elektronikus változat Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Crimson Text – SIL Open Font License

Figtree – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License