részlet

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:
Marko Perko – Stephen M. Stahl:
Tesla: His Tremendous and Troubled Life
Prometheus, 2022, New York

Fordította Makovecz Benjamin

Copyright © 2022 by Marko Perko & Stephen M. Stahl
All rights reserved

Hungarian translation © 2022 Makovecz Benjamin
Magyar kiadás © 2022 Helikon Kiadó, Budapest
A Helikon Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.
Borítóterv © Oláh Gábor
Borítókép: Nikola Tesla nagyfeszültségű tekercstranszformátorának spiráltekercse előtt, a New York-i East Houston St. laboratóriumában, 1896
Originally published in „Tesla’s Important Advances” in Electrical Review, May 20, 1896, p. 263. Credited in caption to Tonnelé and Co.
ISBN 978 963 620 010 7

Felelős kiadó M. Nagy Miklós
Felelős szerkesztő Takács M. József
A szöveget gondozta Török Mária
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Szeretett feleségemnek, Heather Mackay-nek,

remek fiamnak, III. Markónak

és szépséges lányomnak, Skye Mackay-nek

Marko Perko

Shakila Marie-nak

Stephen M. Stahl

Természeten s törvényein az éj sötétje ült.

Isten szólt: – Legyen Tesla! – S mindenre fény derült.

dr. Bernard Arthur Behrend, kutató-mérnök, 1917

Tartalom

Előszó

Az Olvasóhoz

A könyv szereplői

A fontosabb események időrendje

Pszichiátriai események

I. Álom

1. Villámlás és mennydörgés – A koravén gyermek

2. A téli napforduló – Az alapok

3. Európában – A határok feszegetése

4. Otthon Amerikában – Kényszerbetegség

5. Az áramháború – Mánia és düh

6. Új alkotások – Boldogtalanság és bizonytalanság

II. A háború folytatódik

7. Az új keresése – Karizmatikus mutatványos – a mánia haszna

8. A körutazás – Diadal, tragédia

9. A műsornak mennie kell… – A váltóáram győzelme

10. A pártfogók – Naivitás

11. A tűzvész – A megtört lélek

12. A Földről a Marsra – Összezavartan, elárulva, de győztesen

13. Villámlás és mennydörgés – A szellem tűzijátéka

14. A wardenclyffe-i csoda – Narcizmus, hipománia, hiúság

III. Levenni a terheket…

15. Az elv fontosabb a haszonnál – Nagylelkűség, emberség

16. Furcsa keverék – Különcségek, pszichózis, gondolatban való modellezés, mágikus gondolkodás

IV. A mélyben

17. A Mindenség – Post mortem

18. A név – Örökség

Epilógus

Köszönetnyilvánítás

1. függelék • Szabadalmak

2. függelék • Bibliográfiai megjegyzések

Bibliográfia

A szerzőkről

Névmutató

Képek

Jegyzetek

Előszó

A helyi áramellátó vállalat egy meglehetősen hideg téli napon az egész szomszédságunkban vagy kilenc óra hosszára lekapcsolta az áramot. Az áramszünet első pillanatától kezdve az egész házban teljes volt a felfordulás. Nem tudtam sonkát sütni és tojást főzni reggelire, és nem tudtam felkapcsolni a lámpát, hogy elolvashassam a reggeli lapot. Nem lehetett elindítani a fűtést, pedig fent lakom a hegyekben, egymérföldnyi magasságban, és mindent két láb vastagon borított a hó. Nem tudtam bekapcsolni a tévét, hogy megnézzem az időjárás-előrejelzést vagy a híreket, és a rádió sem működött. A fagyasztóban lassan felengedett az ennivaló. Nem tudtam megszárítani a hajamat, hogy elmehessek otthonról; időpontom volt az orvosnál egy MRI-vizsgálatra, utána meg masszázsra kellett volna mennem az izomfeszültségeim kezelésére, de nem nyílt ki a garázsajtó. És e-mailt sem küldhettem, mert sem internet nem volt, sem Wi-Fi, a telefonom pedig lemerült, és nem tudtam feltölteni.

És ez még csak a kezdet volt. Amikor aztán estefelé végre megjött az áram, csak annyit tudtam mondani magamban: köszönet neked, Nikola Tesla mindent megváltoztató ajándékodért, a váltóáramért, ami mozgatja és fénnyel árasztja el a világunkat, és köszönet a többi nagyszerű felfedezésedért és találmányodért, amik megkönnyítik az életünket. Ez tényleg a Te korszakod…

– ismeretlen szerző

Vegyük csak fontolóra: vajon mennyire más az élete annak, aki még soha nem mondott el egy Keats-verset, soha nem hallgatott meg egy Beethoven-szimfóniát, nem állt egy Rembrandt-kép előtt, fogalma sincs a relativitáselméletről, és egyáltalán nem ismeri Tolsztojt? Nos, valószínűleg semennyire. A legtöbb embernek ugyanis tényleg nincsenek ilyen tapasztalatai, és általában azért egész jól megvannak. De aki megpróbál kilenc órán vagy akár csak kilenc percen át meglenni váltóáram nélkül, az szörnyen nehéznek, rémesnek vagy egyenesen kibírhatatlannak fogja érezni az életét.

Pár évvel ezelőtt a világ legnagyobb elméinek: gondolkodóknak, tudósoknak és Nobel-díjasoknak feltettek egy valóban izgalmas és egyben provokatív kérdést: mi volt az elmúlt kétezer év legfontosabb találmánya? – és arra is megkérték őket, hogy indokolják meg a választásukat. Volt, aki a számítógépet nevezte meg, valaki más az internetet – mindegyiküknek volt válasza, és hozzá magyarázata. Aztán egyikük rátalált a mindennél fontosabb felfedezésre: az elektromosság hasznosítására1 – „…mert e találmány nélkül egészen másként festene a világ: nem lehetne nappallá tenni az éjszakát, nem lenne sem internet, sem mobiltelefon. A Tesla gépkocsi nem lenne több, mint ceruzarajz egy autótervező vázlatfüzetében…”

A modern világ feltalálója az örökkön belső démonaitól űzött, titokzatos Nikola Tesla volt. Élete egy újkori istenség, egy lángelme, egy bámulatra méltó mágus és egy elgyötört lélek megdöbbentő története. Megszelídítette az elektromosságnak nevezett rejtélyes erőt; számtalan találmányával és felfedezésével elképesztette az emberiséget; mindennapi életünket gyökeresen megváltoztató új utat jelölt ki a tudomány világában; valóra váltotta az ábrándokat; a tudomány számos bástyáját döntötte romba gondolatkísérleteivel, és ma használt eszközeink jelentős részét ő adta a kezünkbe. Ünnepelt színésznők és énekesnők a kegyeiért; nagy tekintélyű férfiak a barátságáért versengtek az elragadtatottan álmélkodó világ színe előtt, ő azonban mindeközben szilárdan megmaradt a maga útján, ahogy mindvégig keményen harcolt nagy keresztje, a bipoláris zavar gyötrelmeivel: a dühödt tetterő és a tébolyult, termékeny munka, illetve a mélységes, tétlen csüggedés egymást követő hegycsúcsaival és hullámvölgyeivel – a maga saját, személyes „váltóáramával”. Távol tartotta magától a hétköznapi élet megszokásait és közhelyeit, miközben legfőbb célkitűzése volt „…levenni az igát az emberiség válláról…” – ez a törekvés vezette egész életében. És nagy árat fizetett érte.

A könyv szerzői, Marko Perko és Stephen M. Stahl újszerű, mindeddig példátlan formában és módon veszik szemügyre Nikola Tesla életét; felteszik és megválaszolják a nagy jelentőségű kérdést: ki volt mai, modern világunk feltalálója, ez a rendkívül összetett; kényszerbetegségtől, és hol tébolyult munkalázat, hol pedig mélységes depressziót hozó bipoláris zavartól gyötört személyiség?

Milyen lehetett egy olyan ember élete, akinek különös szokásai és képtelen, mániákus kitörései voltak, no meg bizarr tudományos elgondolásai, amelyek később helytállóknak bizonyultak? Vajon meg tudta különböztetni a valóságot saját fantáziájának abszurd képeitől? És mások vajon képesek-e erre? És hogyan tudott alkotni, felfedezni és szédületes találmányokkal előállni a bipoláris zavar szörnyű terhe alatt?

Ám hogy miféle szerepet játszott a betegség Tesla hosszú életében; hogyan hatott ki életének és munkájának minden vonatkozására és mozzanatára, arra senki sem fordított figyelmet – mostanáig.

E könyv szerzői mélyen beleásták magukat a hozzáférhető forrásokba, és szerteágazó ismereteikre támaszkodva megválaszolták a krónikásokat több mint egy évszázada zavarba ejtő kérdéseket: „normális” volt Tesla elkínzott lángelméje? És egyáltalán: mit tekinthetünk normálisnak? Milyen lehetett olyan tudományos felismerésekre jutni, amikre korábban senki nem gondolt még álmában sem? Lehetséges-e, hogy zaklatott elmeállapotának termékei voltak a különös elképzelések és érzéki tapasztalatok? Káprázatos elméje működésének szédítő eredményeit vizsgálva vajon hajtóerőnek vagy ballasztnak kell-e tartanunk, hogy egész életében küzdenie kellett azzal, amit pontos mai kifejezéssel bipoláris 1. zavarnak nevezünk?

Megfogalmazódik egy másik, régóta megválaszolatlan kérdés is: vajon szükségképpen párosul-e valamiféle elmebeli rendellenességgel – Nikola Tesla esetében a bipoláris zavarral – a kimagasló alkotóképesség? Újszerű szemléletű könyvükben a szerzők régóta bevált életrajzírói technikákat és a pszichobiográfia tudományának legmodernebb eszközeit felsorakoztatva, több évtizedes írói és kutatói tapasztalataikat eltökélten alkalmazva tapintják ki, értékelik és tárják az olvasók elé Nikola Tesla bámulatos és gyötrelmes életének eseményeit.

A Tesla név a tudományos mérésektől és az elektronikai kifejezésektől a XXI. századi autók és utcák elnevezéséig igen gyorsan „világmárka” lett, ám most, alig több mint egy évszázaddal azután, hogy a világunkat fénybe borította, valójában igen keveset tudunk az emberről, aki oly bőkezűen ontotta lángelméjének találmányait és felfedezéseit: a forgó mágneses teret, a váltóáramot, az indukciós motort, a rádiót, a vezeték nélküli energia- és adatátvitelt, a mágneses rezonanciát, a neon-, illetve fluoreszcens világítást, a lézert, a távirányítást, a robotikát, a röntgensugarakat, a részecskegyorsítót („halálsugarat”), a Tesla-tekercset, de még Reagan elnök Stratégiai Védelmi Kezdeményezését, az úgynevezett csillagháborús tervet is. E kutató- és tudós-óriás alakja még ma is valóságos rejtély azon milliók számára, akik a nevét jól ismerik, de alig valamit, vagy épp semmit sem tudnak róla magáról, és mindannyiunk életét megváltoztató felfedezéseiről és felismeréseiről. Eddigi életrajzírói ráadásul lényegi említés nélkül hagyták a mentális zavaraival egész életében folytatott küzdelmeit is.

Ez az életrajz arra tesz kísérletet, hogy kielégítse az emberek egyre fokozódó kíváncsiságát Nikola Tesla elképesztő és titokzatos, rejtett világa iránt, és feltárja, hogy a bipoláris zavar szörnyű terhét hordozva is miként gyümölcsöztette páratlan képességeit.

A könyv szerzőjéről, Marko Perkóról tudni kell, hogy a témához valóban egyedi szemszögből, és igaz, mély átérzéssel közelít, hiszen akárcsak Tesla, maga is szerb származású;2 ugyanabban az etnikai-kulturális-vallási környezetben nevelkedett, mint ő, és eleven, személyes tapasztalatok segítik, hogy mélyébe lásson Tesla érzéseinek és gondolatainak. Látja és érti a Teslát ért legkorábbi hatásokat, és azt, hogy ezek miként befolyásolták sokdimenziós személyiségének alakulását. Ez az életrajz tehát a valóságos, „igazi” Teslát mutatja be – az embert, aki mindig többre tartotta az elvet az anyagi haszonnál; aki feláldozta saját sikerét másokéért, és aki lángelméje minden ragyogásával az élet könnyebbé, a világ jobbá, élhetőbbé tételén fáradozott.

Egy életen át szerzett pszichiátriai és pszichofarmakológiai tapasztalataival és jól megalapozott szakmai tekintélyével Stephen M. Stahl teszi még teljesebbé az életrajzot, amikor Tesla lelkét értő kézzel ízekre szedve tárja fel a dermesztő igazságokat.

A könyv címében szereplő sokatmondó szavak – bámulatos és gyötrelmes – hosszú és termékeny, de a belső démonok szüntelen zaklatása miatt keserves pályafutásra utalnak. Tesla olyan ember volt, aki a maga korában örökre megváltoztatta az emberiség életét. Most, a XXI. században eljött az ideje, hogy az embereknek ne csak a neve legyen ismerős, hanem bámulatos és gyötrelmes élete is.

Az emberiség fejlődésének roppant tájképét az alkotó szellemek káprázatos felvillanásai világítják be, és engednek kurta bepillantást a távoli jövendőbe… Elképesztő felfedezései és találmányai révén, amelyekkel elárasztotta a világot, Nikola Tesla az emberi szellem egyik legtündöklőbb, a haladás ösvényét kijelölő irányfénye lett.

John J. O’Neill

Nikola Tesla barátja és egyik első életrajzírója

I

Álom

1

Villámlás és mennydörgés A koravén gyermek

osztrák császárság, lika tartomány, šmiljan, 1856

A mélyfekete éjszakát hirtelen vakító villámok hasították darabokra, az ég kivilágosodott, és a mennydörgés úgy bömbölt, mint a jelenlétét hirdető oroszlán. Miközben az égi villamosság dühödten tombolva mutatta a természet erőinek kétségbevonhatatlan roppantságát és rejtélyességét, egy deszkapadlós, egyablakos szobácskában egy asszony vajúdott. Boldog gyötrelmek között hánykolódott az ágyban; odakint az orkánerejű szél irgalmatlanul tépte, rángatta az emberkéz alkotta épületeket – a bábaasszony annyira megrémült, hogy egyszer csak azt találta mondani: „…ez a baba a vihar gyermeke lesz… – Nem, a fény gyermeke…”1 – válaszolt igen nyomatékosan az anya. (A későbbiek azt bizonyítják, hogy mindkettejüknek igaza volt. Nikola Teslának a bipoláris zavar viharában kellett hánykolódnia, ám lángelméjének fényével a szó szoros és átvitt értelmében is beragyogta a világot.)

Pontosan éjfél volt a (Julián-naptár szerint) 1856. július kilencedikéről tizedikére virradó éjszakán.2 A kedves Šmiljan falucska (a név jelentése: ahol az édes illatú bazsalikom terem) az Adriai-tenger partján húzódó Velebit-hegylánctól keletre fekszik; közvetlenül a szerb ortodox keresztény templom mellett állt a szerény házacska, ahol a tisztelendő Milutin Tesla családja a negyedik gyermekként született második fiúcskát köszöntötte. Sejtelmük sem volt róla, hogy a kisded érkezését kísérő villámlás és mennydörgés a kis Nikola életében elkövetkező csodálatos és rémítő események előhírnöke. Azt sem sejthették, hogy ez a kicsi fiú évtizedek múltán a természet erőit igába fogva, roppant titkokat felfedve, és meglátva olyan dolgokat, amiket őelőtte senki sem,3 egy új, megváltozott világ megteremtője lesz. A család boldogan fogadta a második kisfiú érkezését, s mert úgy ítélték, hogy túlságosan gyenge és törékeny, gondoskodtak arról, hogy még aznap és odahaza meg is kereszteljék. Az osztrák törvények azt is megkövetelték, hogy katonai nyilvántartásba vegyék, és tizenötödik évének betöltése után szolgálatba álljon.4

A szerb családban, de horvát fennhatóság alatt álló területen született Nikola nemzetiségi és vallási tekintetben is kisebbséghez tartozott a Habsburgok hatalmas birodalmában, ahol az emberek és népek mind a maguk módján alkalmazkodtak a keménykezű irányításhoz.5 A szerb ortodox vallás nemigen fért meg a birodalom többségi, katolikus hitével; a teológiai különbözőségek gyakran vertek éket a hívek közé.6 Az évszázados vallási megosztottság a mai napig sem változott.7

A fiatal Teslát igen szorosan ölelte körül a szerb ortodox keresztény hit, mivel anyai nagyapja, apja és nagybátyjai is az egyház papjai voltak. Sok korábban élt híres emberhez hasonlóan egész életében szilárdan élt benne, és egész munkásságát áthatotta a belénevelt meggyőződés, hogy a mélyben mindennek valamiféle oka és alapja van.8

Tesla egy távoli zadrugába, egy délszláv nagycsalád alkotta faluközösségbe született. A család eredeti neve Draganič volt, és több mint két és fél évszázadra tudták visszavezetni származásukat. Felmenőik az 1690-es évek vége felé vándoroltak el Nyugat-Szerbiából; a szorosan összetartó család – számos más szerb közösséghez hasonlóan – a XVIII. század közepén telepedett meg az akkori Illír Királysághoz tartozó Horvátországban, és ekkor vette fel másodikként a Tesla nevet.9

A névválasztásnak állítólag az volt az oka, hogy a család több tagjának is (Nikolának nem) előreálló, széles lapátfogai voltak, amelyek a szerbül máig teslának nevezett famegmunkáló szerszámra emlékeztettek – a tesla nyelére merőlegesen áll a széles acélpenge; ezzel nagyolják szögletes gerendákká a fatörzseket.10

A Tesla családot – és minden szerb családot – az ortodox keresztény hit tartotta össze, ahogy a századok során művelhető földet, megélhetési lehetőséget keresve, vagy csak az előrenyomuló hódítók elől menekülve végigvándoroltak a Balkán-félszigeten.11

Csak egy pillantást kell vetni a tájra, hogy az ember megértse, milyen komoly és állandó nehézségeket okoz a szerbeknek a napról napra való puszta megélhetés. Ez a föld ellenáll minden emberi erőfeszítésnek, hogy felszántsák, és ennivalót termeljenek rajta. Tesla később gyakran idézte fel, amit a helybeli szerbek a likai talajról mondogattak: amikor Isten elosztotta a Földön a sziklákat, egy zsákban vitte őket, és amikor a mi földünkön járt, a zsák kiszakadt…12

Az akkori szerb föld keménységéről szóló mondás akkor sem veszítette el érvényességét, amikor a szerbek a mai Szerbia (és Montenegró) területére vándoroltak – itt is minden talpalatnyi termőföldért keményen meg kell küzdeniük.13 Első pillantásra úgy tűnik, hogy egyszerűen csak kemény a föld, de közelebbről szemügyre véve kiderül, hogy a kövek csupán kiálló csücskei a hatalmas szikláknak, ahogy a jéghegyeknek is csak a csúcsuk emelkedik a víz fölé. Ezek a sziklák kikezdhetetlenek, és az ember gyakran megbotlik, sokszor el is esik bennük. Röviden: Tesla korában igen nehézkes, fáradságos dolog volt a likai ösvényeken járni, és ez a helyzet mára sem nagyon változott.

A szerbek lakta vidéken való utazás nehézségei szinte jelképezik az évszázadok során átélt sokféle megpróbáltatást. A mostoha sors tükröződik a költészetükben is; Tesla egyszer azt mondta az övéiről: „Aligha létezik nép, amelynek szomorúbb sorsa lett volna, mint a szerbeknek. Legdicsőségesebb időszakuk delelőjén birodalmuk magában foglalta az egész Észak-Balkánt, és egy jókora, a mai Ausztriához tartozó területet, és ekkor hirtelen rabszolgasorba kerültek, amikor 1389-ben vereséget szenvedtek a túlerőben lévő ázsiai hordákkal Koszovo Poljénál [Rigómező] vívott csatában. Európa soha nem hálálta meg a szerbeknek, hogy a saját szabadságuk feláldozásával megvédték a barbárok beözönlésétől.”14

Az 1389-es rigómezei ütközet az ortodox keresztény szerbek és az előrenyomuló Oszmán Birodalom muszlim török csapatainak véres, kegyetlen összecsapása volt. Amint azt Tesla szavai remekül érzékeltetik: noha a szerbek végül vereséget szenvedtek, mindkét fél hadvezérei odavesztek, és mindkét oldalon óriási volt az elesettek száma, a szerbekre örökre nagyszerű és rettenthetetlen harcosokként emlékezik a történelem. A szerbek a csata évfordulóin (Vidovdan, Szent Vitus napja; június tizenötödike15) nemzeti, etnikai és vallási ünnepet tartanak.

Tündöklésének csúcspontján, a XV–XVI. században az Oszmán Birodalom veszedelmes és kegyetlen hódítóként délkelet felől terjeszkedve rettentő pusztítást végzett a Balkán-félszigeten, arra kényszerítve a szerbeket, hogy otthonukat, a mai Szerbia és Koszovó vidékét elhagyva menedéket keressenek az akkori Osztrák Császárság protektorátusa, Horvátország területén, ahol a lakosság az oszmán törökség és az iszlám vallás természetes ellensége volt. Ebben a helyzetben Horvátország elsősorban katonai területnek számított, és hadereje leginkább Ausztria védelmét szolgálta.16 Ez volt a feladatuk a szerb harcosoknak is. Nikola Tesla nagyapja, az 1789-ben született idősebb Nikola kiemelkedő hősiességet tanúsított 1809 és 1813 között, amikor őrmesterként szolgált Napóleon francia hadseregében az illíriai tartományokban a balkáni államok egyesülésének időszakában – bátor harcos szelleme tovább élt unokájában is. Jutalmul az Osztrák–Magyar Monarchia elleni harcban játszott szerepükért a szerbek saját földet kaptak; ilyen kiváltságban a horvátok soha nem részesültek.17

osztrák császárság, lika tartomány, gospić, 1815

A napóleoni háborúknak Napóleon 1815. június tizennyolcadikán Waterloonál elszenvedett veresége vetett véget.18 Tesla nagyapja ebben az időben vette feleségül a csinos Ana Kalinićot, egy kitüntetett katonatiszt leányát, visszatért a szülőfalujába, Gospićba, és a francia hadsereget elhagyva az Osztrák Császárság haderejében folytatta a katonaéletet. 1819-ben született meg első fiuk, Nikola Tesla atyja, Milutin, akit még két fiú és három leány követett.

Milutin (1819–1879) tehát a család legidősebb gyermeke volt; önéletrajzában Tesla így emlékezik meg róla: „Rendkívül művelt, tanult ember volt, valóságos természettudós, költő és író, a szentbeszédeiről pedig az járta, hogy ékesszólásuk Abraham a Sancta Claráéival19 vetekedik. Bámulatos emlékezőképessége volt, és gyakran idézett hosszú részeket a legkülönbözőbb nyelvű szövegekből. Tréfásan többször is megjegyezte, hogy ha valamelyik klasszikus mű elveszne, hát ő pótolhatná…”20

Noha Gospićban katonai oktatásban részesült – másféle iskola nem volt a városban –, és később atyja unszolására beiratkozott egy osztrák-magyar katonai akadémiára, igen hamar rájött, hogy nem osztja apja vonzódását a katonaélet iránt. Kerek perec megtagadta az általa értelmetlennek tartott előírások teljesítését, és amikor egy tiszt azt követelte, hogy suvickolja fényesre az egyenruhája rézgombjait, olyan függelemsértést követett el, hogy távoznia kellett az akadémiáról.21

Bátyja, Joszip katonatiszt lett, idővel pedig matematikaprofesszor egy ausztriai katonai akadémián, Milutin azonban egészen más utat járt. Beiratkozott a horvátországi Plaškiban működő ortodox teológiai szemináriumba, ahol osztályelsőként végzett 1845-ben. Ekkor, megszabadulva atyja kívánságainak és követeléseinek nyomásától, aktív politikai tevékenységbe kezdett, és Šrbin Pravičić (a szerb igazság embere) álnéven verseket írt. Kiállt a társadalmi igazságosság mellett, síkra szállt a kötelező oktatásért és szerb iskolák létrehozásáért egész Horvátországban.22 Haladó szellemű embernek tartották, hamarosan felfigyelt rá a helybeli értelmiség, és haláláig a közügyek, például népe „nacionalizmusának” előmozdításán fáradozott.

1852-ben Milutin atya levélben fogalmazta meg hitének alapjait; mintha kőbe véste volna őket: „Istenemre! Semmi sem annyira szent számomra, mint az Egyház és atyáim törvényei és szokásai, semmi sem olyan drága, mint népem és fivéreim szabadsága, jóléte és gyarapodása, és e kettőért, Egyházamért és népemért bárhol kész vagyok feláldozni életemet.”23

A szerb ortodox vallás abban az időben sok tekintetben szemben állt a Horvátországban máig uralkodó római katolikus hittel. Milutin atya felismerte, hogy ha elevenen akarja tartani népe vallását, kultúráját és szokásait, minden szerb gyermek számára hozzáférhető, a szerbségüket szolgáló oktatásért kell küzdenie. Kötelességének érezte, hogy a szerbek legfőbb szószólója legyen. Erőfeszítései nyomán, miután az illíriai tartományok francia fennhatóság alól visszakerültek az Osztrák Birodalomhoz, a szerbeknek megengedték, hogy megtartsák ortodox templomaikat, és szabadon gyakorolják vallásukat. Minthogy azonban Ausztriának féken kellett tartania a harcias törököket, kemény kézzel kellett fognia a szerbeket és a horvátokat is, ezért erős katonai jelenlétet tartott fenn ezen az etnikailag gyúlékony határvidéken.24

A XVII. és a XIX. század közötti időszakban a demográfiai sokféleség, az át- meg átrendeződő szövetségi kapcsolatok és a vallási különbségek zűrzavaros helyzetet eredményeztek, ami komoly konfliktusokhoz és évtizedeken át tartó háborúskodáshoz vezetett.

Milutin atya 1847-ben készen állt arra, hogy megnősüljön és családot alapítson (a szerb ortodox vallás ugyanis – a római katolicizmussal szemben – megengedi a papi nősülést). Feleségül vette az ismert szerb családból származó és köztiszteletben álló ortodox pap, Nikola Mandić lányát, a huszonöt esztendős Duka (Đuka-Georgina) Mandićot (1822–1892). A Tesla család eleinte elsősorban katonákat adott a szerbségnek, Mandićék inkább a papságot gyarapították; a család számos tagja magas egyházi méltóságra jutott. Mindkét családból többen lettek a szerb közösség „művelt arisztokráciájának” tagjai is; az egymást követő nemzedékekben mindig akadtak magasan iskolázott férfiak, így Nikola Tesla mindkét ágról kitűnő szellemi képességeket örökölt.25 A Mandić-ág leszármazottjai között ráadásul több feltaláló is született. Önéletrajzában Nikola így írt anyja családjáról: „Atyja és nagyatyja is számos háztartási, mezőgazdasági és másféle célú új eszközt készített.”26

Az esküvő után az atya azt a hírt kapta egyházi elöljáróitól, hogy első szolgálati helyét a zöldeskék Adriai-tenger partján fekvő, festői szépségű Senj (Zengg) városban jelölték ki; Milutin atya készen állt rá, hogy itt hirdesse az igaz hitet az embereknek.27 Templomként egy meredek kőszirten emelt kezdetleges, fehérre meszelt kőépítmény szolgált; itt várta vagy negyven család az ifjú papot, akinek az volt a feladata, hogy ereje szerint növelje a gyülekezetet, és képviselje a szerbséget „…az idegen és katolikus személyek előtt…”.28

Abban az időben a szerbek számára az volt a rút és dísztelen valóság, hogy egész életformájukat folyamatos támadások érik, miközben vallásuk, katekizmusuk, kultúrájuk, hagyományaik és nemzeti mivoltuk megtartása mindennél fontosabb volt önazonosságuk megőrzéséhez. A körülöttük élők elsősorban katolikus horvátok voltak, akik egyházuk vezetőjeként a pápát ismerték el, és a latin ábécét használták. A szerb ortodoxia mindennek szöges ellentétét képviselte; a görög ortodox egyház tanítását követte, elfogadta a bizánci pátriárkát (a konstantinápolyi ökumenikus pátriárkát, aki nem a római pápa ortodox megfelelője), és ragaszkodott a cirill ábécéhez, amire a szláv népek által beszélt számos nyelv leírásához volt szükség, és amit a IX. században fejlesztett ki a ma már szentként tisztelt két fivér, Cirill és Metód.29

1848-ban, vagyis egy évvel Milutin és Duka esküvője után született meg első kisfiuk, Dane, két évvel később az első kisleány, Angelina (Nikola Tesla másodunokaöccsének, William Terbónak a nagyanyja), újabb két év múlva pedig, 1852-ben megérkezett Milka, a második kisleány.30 Duka éjt nappallá téve dolgozott, hogy a házat rendben tartsa, Milutin atya pedig lelkes odaadással hirdette az igét, és térítgette Senj még tévelygő lakosait. A munkáról című, nagyhatású szentbeszédéért a helyi metropolita a Vörös Szalaggal tüntette ki. Mindennek ellenére továbbra sem hárult el a szerb ortodoxiát állandóan fenyegető veszély. Amikor például Milutin atya azt kérte a városi katonai helyőrség parancsnokától, hogy a szerb katonáknak engedélyezze a vasárnapi szerb istentiszteletek látogatását, a kérését elutasították, és a katonáknak továbbra is a katolikus miséken kellett megjelenniük.31

Tesla hálás volt mindazért, amit a mindennapos elmegyakorlatok, afféle szellemi kiképzés során apja tanított neki ifjú éveiben – kitalálni mások gondolatait, felismerni egyes kifejezési formák hibáit és fogyatékosságait, hosszú mondatokat elismételni vagy fejben számításokat végezni; mindezek javították az emlékezőképességét, az ítélőképességét, és élesítették a kritikai gondolkodását –, életének valódi sarkcsillaga mégis anyja,32 a veleszületett éleseszűséggel megáldott Duka volt.33

Tesla egész életében gyakran emlegette szeretett édesanyját, beszélt a saját életében játszott termékenyítő szerepéről, és alkotóképessége legfőbb forrásának nevezte őt. Képességeiről szólva megjegyezte: „Igazán nagyszerű, különleges adottságokkal, merészséggel és kitartással megáldott asszony volt; bátran szembeszállt az élet viharaival, és viselte az őt ért számos megpróbáltatást.”34 Duka ötletességéről és kitartásáról, amit már gyermekkorában utánozni és követni igyekezett, így beszélt: „Anyám elsőrangú feltaláló volt, azt hiszem, nagy dolgokra lett volna képes, ha nem él annyira elzártan a modern világtól és az általa kínált számtalan lehetőségtől. Sokféle eszközt és szerkezetet gondolt ki és készített el, és a maga készítette fonalakból hallatlanul finom mintájú kelméket szőtt. Fáradhatatlanul munkálkodott kora hajnaltól késő éjszakáig.”35

Vajon ez volt az előképe az ifjú Nikola vonzódásainak és vérmérsékletének is? A róla szóló, Nikola által később közreadott feljegyzések Duka rendkívüli energiáiról és munkaképességéről beszélnek, valamint arról, hogy igen kevés alvással beérte – mindezt egyesek hipertímiának, mások az A típusú személyiségre jellemző hajszoltságnak, rendkívüli összeszedettségnek, céltudatosságnak, türelmetlenségnek, az idővel való igen jó gazdálkodásnak és/vagy valamelyes agresszivitásnak minősítenék. Az is lehetséges, hogy egyszerűen csak az anyaság és a háztartás ellátásának korabeli követelményeinek való, korántsem példátlan megfelelésről volt szó – efelől nemigen tudhatunk bizonyosat.

Tesla a későbbiekben hozzáteszi: „Találékony volt és ötletes; otthoni ruháink és bútoraink nagy része az ő keze munkája volt. Már hatvan is elmúlt, de olyan finom és ügyes keze volt, hogy három csomót is tudott volna kötni egy szempillára.”36 Önéletrajzában elmondja, hogy anyjának mint nyolc gyermek között a legidősebb leánynak kora és környezete patriarchális világában már tizenhat éves korában súlyos kötelességei voltak, például neki kellett előkészítenie egy kolerában elhalálozott család temetését.37 Ez kétségkívül megacélozta veleszületett szívósságát, akaraterejét és arra való képességét, hogy elboldoguljon majdani súlyos felelősségeivel és feladataival. Fogalma sem volt arról, hogy közelesen valóban a nyakába kell vennie őket.

Jegyzetek

1 John Brockman (szerk.): The Greatest Inventions of the Past 2,000 Years: Today’s Leading Thinkers Choose the Creations That Shaped Our World, New York, Simon & Schuster, 2000, 44–46. o.

2 Uncovering Lives: The Uneasy Alliance of Biography and Psychology című munkájában a kiváló pszichológus/pszichobiográfus Alan C. Elms kijelenti: „A pszichobiográfus beleérző képessége igen fontos kutatási eszköz, amit gyakran még hatékonyabbá tesz az, ha élete során kutatásának tárgyához hasonló tapasztalatokat szerzett, vagy legalábbis az övéhez hasonló kulturális közegből érkezik. (248. o.) Elms később így nyomatékosítja megállapítását: „Szívesen olvasnám például Nabokov pszichobiográfiáját egy orosz szerző tollából, […] minden bizonnyal olyan felismeréseket fogalmazhatna meg, amik egy amerikainak eszébe sem jutnának.” (250. o.).

I. Álom

1. Villámlás és mennydörgés

1 W. Bernard Carlson: Tesla: Inventor of the Electrical Age, Princeton, New Jersey, Princeton University Press, 2013, 18. o.

2 A Szerb Ortodox Egyház (ahogy a világ más keleti ortodox vallású országai is) kitart a Julius Caesar által Kr. e. 46-ban bevezetett, úgynevezett Julián-naptár mellett. A keleti ortodox vallású emberek ennek alapján számítják ki a húsvét és a többi mozgó ünnep dátumát. Ma a legtöbb országban a Gregorián- vagy Gergely-naptárt használják, de az erre való áttérés kérdése igen kényes a keleti ortodox egyházak szemében. Nikola Tesla a Gergely-naptár szerint 1856. július 20-ról 21-re virradó éjszakán született.

3 „Az American Institute of Electrical Engineers idei őszi nagygyűlésének (Illinois, Chicago, 1956. október 1–5.) fő témája Nikola Tesla születésének századik évfordulója lesz. Dr. Samuel G. Hibben bemutatóval kísért előadást tart dr. Tesla kiemelkedő eredményeiről, amelyekkel a villamossági ipart és az egész világot megajándékozta.” The Nikola Tesla Papers, Columbia University, Rare Book and Manuscript Library, New York.

4 Carlson: Tesla, 18. o.

5 Margaret Cheney: Tesla: Man Out of Time, New York, Barnes & Noble, 1981/1993, 6. o. Az Osztrák–Magyar Monarchia valójában csak 1867-ben, Bécs és Budapest kiegyezése után jött létre. Az államalakulat neve 1867 előtt Osztrák Császárság volt. Andrew Wheatcroft: The Habsburg: Embodying Empire, New York, Viking, 1995, 246–47. és 278–279. o.; Richard Munson: Tesla: Inventor of the Modern, New York, W. W. Norton, 2018, 9. o.

6 Szerb (keleti) Ortodox Egyház versus Római Katolikus Egyház: a katolikus egyház doktrinális kérdésekben a pápa tévedhetetlenségét tételezi. Ezt az ortodox vallás elutasítja, és a saját pátriárkáiról is úgy tartja, hogy tévedhetnek, mivel ők is emberek. A legtöbb ortodox egyház engedélyezi a felszentelt papok nősülését és a szerzetesi cölibátust, így a nőtlenség – az egyházi hierarchia egy bizonyos szintjéig – választható.

7 A hatalmas egyházszakadás valójában a 312. október 28-án, Róma északi részében, a Tiberis fölött ma is álló Milvius hídnál lezajlott csatában gyökerezik. Ez a csata volt (a mai Szerbia területén lévő Nišben született) I. Konstantin császár életének egyik legfontosabb eseménye. A Konstantin és Maxentius küzdelme nyomán bekövetkezett mélyreható változás máig hatással van a világ eseményeinek alakulására. A legenda szerint a csata napján (esetleg az előző napon, sőt talán éppen az ütközet alatt) Konstantin császárnak látomása támadt. A keresztény történetíró, Kaiszareiai Euszebiosz szerint „Csodás égi jel mutatkozott meg előtte […] délben, amikor a Nap ereszkedni kezdett, fénylő keresztet pillantott meg a Nap fölött, és körülötte írást: In Hoc Signo Vinces – győzöl e jelben. Megdöbbent ő maga, és az egész sereg is.” I., avagy Nagy Konstantin megfutamította Maxentiust, és birtokába vette mindazt a területet, amerre járt. Ő lett a Római Birodalom első keresztény császára, és jó úton haladt birodalmának keresztény hitre való áttérítése. 330-ban magáról neveztette el Konstantinápolynak Bizáncot, azt a várost, amelyet a történészek minden ember vágyaként is emlegetnek. Konstantinápoly (a mai Isztambul) több mint egy évezreden át a keleti ortodox kereszténység védőbástyája volt. A IX. század végén a Balkán nomád szláv törzsei felvették az ortodox kereszténységet. Horvátországban, a dalmát tengerpart északi részein és Morvaországban a római katolikus vallás volt az uralkodó, de Szerbia, Macedónia és Görögország népei készséggel elfogadták az ortodox vallást és Konstantinápoly fennhatóságát. John Julius Norwich: A Short History of Byzantium, New York, Alfred A. Knopf, 1997, 5. és 155. o.

8 Carlson: Tesla, 18. o.

91 Marc J. Seifer: Wizard: The Life and Times of Nikola Tesla Biography of a Genius, New York, Citadel Press/Kensington Publishing, 1998, 5. o.

10 John J. O’Neill: Prodigal Genius: The Life of Nikola Tesla, Albuquerque, New Mexico, Brotherhood of Life, 1994, 20–21. o.

11 Carlson: Tesla, 18. o.

12 Ugyanott, 13–14. o.

13 A könyv társszerzője, Marko Perko személyes tapasztalatból tudja, hogy a sok-sok ösvényt, amelyeken a hajdani babák (nagymamák), teherhordó öszvérek, fejőstehenek és málhás lovak jártak, még ma is ugyanazok a sziklák szegélyezik.

14 Nikola Tesla: ’Zmai Iovan Iovanovich–The Servian Poet’, The Century Magazine, 1894. május 1., 130. o.

15 A Gergely-naptár szerint június 28.

16 Carlson: Tesla, 13.

17 Seifer: Wizard, 5–6. o.

18 „A köztudat Napóleon vereségének színhelyeként tartja számon Waterloot … ám a valóságban nem egészen így áll a dolog. A csatát körülbelül hét kilométernyivel délebbre vívták, valahol a Plancenoit és Mont-Saint-Jean falucskák közötti területen.” Marko Perko: Did You Know That…? Surprising-But-True Facts about History, Science, Inventions, Geography, Origins, Art, Music and More, javított és bővített kiadás, New York, Open Road Distribution, 2017, 12. o.

19 Johann Ulrich Megerle Ágoston-rendi hitszónok és író (1644–1709) írói neve. – A ford.

20 Nikola Tesla: My Inventions: Nikola Tesla’s Autobiography, Las Vegas, Lits, 2011, 10. o. Tesla gyermekkorát illetően több változatban idézett önéletrajza a legfontosabb adatforrás.

21 Seifer: Wizard, 6. o.

22 Ugyanott, O’Neill: Prodigal Genius, 19. o.

23 Carlson: Tesla, 16. o.

24 Ugyanott, 14. o.

25 Ugyanott, 14–15. o.; Seifer: Wizard, 7. o.

26 Tesla: My Inventions 11; Nikola Tesla: My Inventions 1., My Early Life, The Electrical Experimenter, 1919. február, 696. o.

27 Senj, az olasz kikötővárostól, Trieszttől vagy száztíz kilométernyire fekvő erődvároska e könyv egyik szerzője, Marko Perko hasonló nevű nagyatyjának egykori otthona.

28 Munson: Tesla: Inventor of the Modern, 10. o.

29 Norwich: A Short History of Byzantium, 146. o.

30 E könyv társszerzője, Perko néhány évvel ezelőtt megvilágosító hatású beszélgetésbe merülve töltött el egy délutánt William Terbóval.

31 Carlson: Tesla, 15. o.

32 Tesla: My Inventions, 11. o.

33 Thomas C. Martin: The Inventions, Researches, and Writings of Nikola Tesla, CreateSpace/Skytower Press, 2013, 6. o.

34 Nikola Tesla: My Inventions: Nikola Tesla’s Autobiography, szerk.: Ben Johnston, Austin, Texas, Hart Brothers, 1982, 30. o.

35 Ugyanott, 30–31. o.

36 Tesla: My Inventions, Lits, 12. o; O’Neill: Prodigal Genius, 19. o.

37 Seifer: Wizard, 6–7. o.; Tesla: My Inventions, Lits, 12. o. 284. sz. lábj.

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Alegreya – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Oswald – SIL Open Font License