Margit és Gergő olyan lelki-szellemi alkalmatosságokon dolgoznak – nevezzük ezeket az egyszerűség kedvéért könyveknek –, amelyek képesek biztonságba zárni és életre nyitni a családi szeretetkapcsolatokat. Először az Apakulcson, amely a benyitást, most az Anyakulcson, amely a kinyitást támogatja. Mindenkinek ahhoz a családhoz, amely körülveszi. Mindenkinek ahhoz az élethez, amelyet igazán élni szeretne.

Dr. Aczél Petra egyetemi tanár, kommunikációkutató, retorikus

Az anyaság, életem legfontosabb és legszebb küldetése volt az, amihez a legkevesebb valódi fogódzót kaptam. Azt hittem, az Anyakulcs is későn ért el hozzám, hiszen az üres fészekben már nem a nevelés a legnagyobb kérdés, hanem az elengedés. De nagyon jókor talált meg a könyv. Nagyon köszönöm Margitnak és Gergőnek, hogy ehhez a – talán legnehezebb – szakaszhoz is ilyen bölcs és megnyugtató segítséget nyújtanak.

Nagy Anna, az Egyszülős Központ vezetője

Ha az öledben doromboló kiscica egyszer csak menni akar, és te túlságosan öleled, a cica kiereszti a karmait, és úgy ugrik el tőled, hogy az neked fájni fog. Az apakulcsok után a Süveges házaspár az ölelés-elengedés művészetének titkos zárrendszeréhez nyújt át újabb kulcsokat. Kívánom, hogy az anyakulcsok is jól működjenek, s a felserdült kiscicák világnak rugaszkodása minél több örömet, s minél kevesebb fájdalmat okozzon!

Döbrentey Ildikó meseíró

Amikor én, a szülő, egy katartikusan tragikus pillanatban rádöbbenek, hogy még mindig csak éretlen felnőtt vagyok, a lakás- és autókulcsok között meglelhetem az újrakezdés kulcsát. Ehhez munkafüzetként szívből ajánlom az Apa- és Anyakulcsot a konyhaasztalon, a tablet mellett, a kocsi anyósülésén tartani, hogy mindennapi útmutatóként támogassanak magzatkortól a fogváltáson át a provokatív kamasz-ifjú korig.

Levente Péter önképző társaslény

Az Anyakulcs, az elengedés könyve szülői önmagunk titkos szobájába enged bejutni, oda, ahol a reakcióink mögötti motivációk, vágyak és félelmek gubbasztanak. De nem maradunk velük egyedül. Margit és Gergő velünk együtt alkotja meg azt az alapot, amelyre felépíthetjük a saját kapcsolódás-elengedés verziónkat, mely segítségünkre lesz gyermekünk megszületésétől akár dédszülővé válásunkig.

Szám Kati, a Képmás Magazin főszerkesztője

Gergő az Apakulcsban már megmutatta, hogy mi, apák hogyan tudunk közeledni a gyerkőcökhöz. Margit most megmutatja, hogy ti, anyák, hogyan tudjátok őket elengedni. Hogyan válhattok meg a legfontosabb, legértékesebb kincsetektől úgy, hogy az továbbra is a tiétek maradjon. A mindent nyitó mesterkulcs itt is ugyanaz: a megismerés, a szeretet és az elfogadás.

Kovács András Péter humorista

Süvegesné Rudan Margit
Süveges Gergő

Hogyan engedjük el
lépésről lépésre
a gyermekünket?

részlet

HARMAT

Budapest, 2024

© Süvegesné Rudan Margit, Süveges Gergő, 2024

© Harmat Kiadó, 2024

ISBN (epub) 978 963 288 849 1

ISBN (mobi) 978 963 288 850 7

E kiadvány a kiadó írásos engedélye nélkül sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, nem tárolható visszakereshető rendszerben, nem tehető közzé sem elektronikus, sem más formában.

Ajánlás

Az egészséges személyiségfejlődés két fontos pillére a szülő és a gyerek közötti kötődés, illetve az elengedés. Tudjuk ezt, néha még értjük is, de a képet összerakni komoly kihívás, éppen ezért már ideje volt egy olyan könyvnek, amely fókuszba teszi az anyai elengedés kritikus fontosságát.

A 2021-ben megjelent Apakulcs az apa-gyerek kapcsolódás jelentőségét hangsúlyozta. Felmerült a kérdés, kiegészül-e a kép a másik oldal, az anyai kihívások belső bonyodalmának képviseletével, hiszen ritkán esik szó arról, hogy a legtöbb anyának nem a kapcsolódás, hanem inkább az elengedés jelent nehézséget.

Mindig fájdalmas olyan anyákkal beszélgetni, akik érzelmileg valóságos haláltusát vívnak, annyira aggódnak függetlenedő gyermekükért, akinek egyrészt szeretnének több szabadságot adni a döntéseihez, másrészt rettegnek attól, hogy az milyen következményekkel jár majd, s ezzel a rettegésükkel meg is bénítják őt. Talán még fájdalmasabb látni az összezsugorított, ötvenes éveikben járó felnőtteket, akikért anyjuk még mindig reszket, s lépten-nyomon tanácsot ad, vezet. Igen, mi, anyák, életünk árán is megvédenénk gyermekeinket a fájdalomtól, a szenvedéstől. Ugyanakkor ebben a túlféltésben hatalmas ellentmondás is rejlik. Hiszen míg esetleg megóvjuk őket az átmeneti szenvedéstől vagy nehézségtől, addig hosszú távon akár rombolhatjuk is a személyiségüket, lelküket – de a kettőnk közötti kapcsolatot is.

A szerzők erre a felelősségre hívják fel a figyelmet. Átgondoltan, lépésről lépésre, úgy, hogy az olvasó is érzi, hogy értik, látják, miről beszélnek.

Bár az anyák többsége tisztában van az elengedés fontosságával, sőt akarja is jól csinálni, mégis küzd ellene. Az anyai lét egyik legküzdelmesebb, bizonytalansággal teli, sőt gyakran fájdalmas mozzanatai az elengedés lépcsőfokai. Nekünk, anyáknak, valóban fáj még csak annak a gondolata is, hogy gyermekünk bármilyen szenvedést átéljen, amelyet megelőzhettünk volna. Küzdünk a kérdésekkel. Hogyan szeressem jól, hogy meg ne nyomorítsam? Hogyan neveljem önállóságra, hogy el ne veszítsem? Mennyi szabadságot adjak neki, hogy el ne kallódjon? Mennyi terhet és felelősséget tegyek rá, hogy bele ne roppanjon? Margit és Gergő könyve az anyai elengedés terhére és felelősségére mutat rá, hogy anyai szeretetünk ne megroppantó, hanem önállóságra felvértező lehessen.

Ugyanakkor ezek a kérdések nemcsak a gyermekeink egészséges fejlődésének szükségleteiről, hanem saját belső anyai küzdelmeinkről, félelmeinkről is szólnak. A könyv józan kedvességgel vezet rá arra, hogy nekünk, anyáknak is növekednünk és változnunk kell. Meg kell érnünk arra az elengedő szeretetre, melyben nem eltávolodunk, hanem felnőttként kapcsolódhatunk a gyermekeinkhez.

Az Anyakulcs különlegessége, hogy letisztult gondolati struktúrával vezet anyát és gyermeket egyaránt. A fejezetek kritikus gondolkodásra buzdítanak, és ellátnak egy sor, a belső önreflexióhoz szükséges kérdéssel, melyek mind a gyermek, mind az anya egészséges megküzdésében segítenek.

Jó, hogy végre szó esik az anyai elengedésről! Jó, hogy erről reménnyel írnak a szerzők, és egyértelművé teszik, hogy az egészséges elengedés folyamatában a gyermek a szemünk láttára válik felnőtté, mi pedig nem elveszítjük őt, hanem új kapcsolati egyensúlyban örülhetünk neki. És jó, nagyon jó, hogy a könyvben az anyák azt a reményt kapják, amely nemcsak a gyermek javáról szól, hanem saját, valóságos békességükről és örömükről is.

Margit és Gergő a szakmai alapvetéseken túl nagyobb, lelki perspektívába is helyezik üzenetüket, amikor rámutatnak Isten szeretetének önállóságra nevelő vonásaira. A könyv gondolatai elindítanak bennünket az egészséges kapcsolatok gyökeréhez, ahol Isten irántunk való szeretetét is megtaláljuk.

Ajánlom ezt a nagyon is hiánypótló könyvet minden anyának és nagymamának, mert soha nem szűnünk meg anyák lenni, és soha nincs késő változni, fejlődni és gyermekeinket érzelmi fészkeinkből kireptetni.

Tapolyai Emőke

klinikai és pasztorálpszichológus,

felsővezetői coach,

öt gyermek édesanyja

Tartalomjegyzék

Ajánlás

Előszó

1. Bevezetés

2. Kapcsolódás és elengedés

A kapcsolódás kulcsai

3. A távolodás mozgatórugói és az anyakulcsok

4. Az önállóság kulcsa

4.1. Alapvetések

4.2. Az önállóság kulcsának első lépése

4.3. Az önállóság kulcsának második lépése

4.4. Mindaz, ami megszülethet

5. A szabadság kulcsa

5.1. Alapvetések

5.2. A szabadság kulcsának első lépése

5.3. A szabadság kulcsának második lépése

5.4. Mindaz, ami megszülethet

6. A felelősség kulcsa

6.1. Alapvetések

6.2. A felelősség kulcsának első lépése

6.3. A felelősség kulcsának második lépése

6.4. Mindaz, ami megszülethet

7. Az anyakulcsok harmóniája

8. Legmélyebb félelmeink

8.1. Ami belénk mar

8.2. Ami gyógyít

9. Örülj neki!

10. Anyakulcs-tesztek

Alapteszt

11. Anyakulcsok a Bibliában

11.1. Isten el akar engedni?

11.2. Anyai utunk: megszülni és hagyni megszületni

11.3. Isten anyakulcsai

11.4. Mária elengedései

12. A jövő idő

Köszönetnyilvánítás

Előszó

Az elmúlt években számtalan helyen, határokon innen és túl, előadásokon sok ezer anya és apa, szűk körű tréningeken pedig igazán elkötelezett apák százai ismerhették és érthették meg az apakulcsok, vagyis a kapcsolódás alapelveinek működését.

A találkozások egy pontján rendre, megjósolhatóan felmerült a kérdés a résztvevőkben, anyákban és apákban egyaránt:

– Ha apakulcsok léteznek, vajon léteznek-e anyakulcsok is?

Kezdetben némi bizonytalansággal, de később, ahogy Margittal elkezdtünk komolyan foglalkozni a kérdéssel, egyre erősebb bizonyossággal tudtuk válaszolni:

– Igen, léteznek. Csak az anyakulcsok alapvetően nem a kapcsolódásról szólnak.

– Hanem? – érkezett a meglepett kérdés.

– Az elengedésről.

Pillanatnyi csend, nagy levegő, gondterhelt sóhaj.

– Hú. Az fájdalmas.

Igen, biztosan nem könnyű. Apáknak sem, de anyáknak talán még nehezebb.

Pontosan ezért született meg ez a könyv. Hogy ne fájjon annyira.

Amikor az anyakulcsokról kezdtünk gondolkodni, hamar világossá vált, hogy az anyák életében alapvetően más a gyermekükkel kapcsolatos kihívás, mint az apák életében. Az anyák – általában – ösztönösen, természetesen tudnak kapcsolódni, arra vannak „kódolva”, hogy a közelség biztonságát adják a gyermekeiknek, így az apakulcsokat legtöbbször magas szinten használják.

Tanácsadóként vagy segítő szakemberként családok százaival kerültünk kapcsolatba az elmúlt évtizedekben. Rajtuk is látjuk, illetve a saját gyermekeinkkel is megéljük, hogy a felnövekvő gyermekek elengedése, a távolság megszületésének folyamata bármennyire természetes is, nem egyszerű tapasztalat, és akár fájdalmakat, félelmeket is hordoz.

Munka közben azt is felismertük, hogy bár az elengedés alapelvei alapvetően különböznek a kapcsolódás alapelveitől, a céljuk valójában ugyanaz: hosszú távon és minden életkorban örömtelivé tenni anyák és gyermekeik életét. Ehhez fogalmazunk meg alapelveket és iránymutató lépéseket, amelyek bármely élethelyzetben, családi állapotban lévő, bármilyen életkorú gyermeket nevelő anyának segítségére lehetnek.

Mert valóban nem vagyunk egyformák, a családunkon belül sem. Egyáltalán nem biztos, hogy a távolodás azonos időben és ritmusban válik igényévé az anyának és gyermekének. A családunk rendszerként működik, egymással való interakcióban alakulnak a folyamataink. Elképzelhető, hogy más a temperamentumunk, másra és másképpen vágyunk. Ez azonban nem ok arra, hogy meg se próbáljuk önmagunkra reflektálva, tudatosan és mindkettőnk személyiségének alakulását szem előtt tartva kísérni a távolodás mozzanatait.

Az anyakulcsok nem újabb terheket raknak az anyák vállára. Van ott már épp elég. Ellenkezőleg: támaszt és reményt szeretnének nyújtani, hogy bár az elengedésnek lehetnek fájdalmas mozzanatai, ugyanakkor ezt a hosszú-hosszú folyamatot végigkísérheti az új ember, az önálló személyiség megszületése és formálódása feletti öröm is.

Ezzel az örömmel bocsátjuk útjára könyvünket. Kísérje minden olvasóját az önállóság felismerésének, a szabadságra való bátorításnak és a felelősség rábízásának gazdagító tapasztalata.

Margit és Gergő

1. Bevezetés

Többes szám első személy

Tegye fel a kezét, aki nem hallott (vagy mondott) még efféle mondatokat – a gyermek aktuális életkorától függően:

„Képzeljétek! Már emeljük a fejünket!”

„Megtettük az első lépéseinket!”

„Már bilibe pisilünk.”

„Szeptemberben oviba megyünk!”

„Iskolások leszünk.”

„A héten felvételizünk.”

„Nem érek rá, ne haragudj. Tudod, hétfőtől érettségizünk.”

És végül: „Májusban férjhez megyünk / megnősülünk!” Jó, rendben, ez a legutóbbi már tényleg túlzás. Ilyet talán valóban nem mond senki. De a megelőzőek mind-mind valódi anyák valódi élethelyzetben kiejtett mondatai voltak, melyeket a saját fülünkkel hallottunk. Vagy saját szánkkal mondtunk… Talán érdemes egy kicsit elgondolkodnunk, hogyan és miért születnek efféle mondatok.

Össze vagyunk nőve?

Sokszor, vagy legalábbis sokáig, sokan érzik úgy. Egy darabig persze szinte így is van. Minden anya ismeri az érzést, ahogyan féltőn, óvón figyeli, minden rendben van-e a magzata fejlődésével, ahogyan számontartja a növekedését. Talán emlékszünk az első mocorgásokra, aztán az ultrahang képeire. Igen, jó darabig együtt élünk, együtt mozgunk, együtt növekszünk. Ezekben az időkben még valódi tartalma van a többes szám első személynek. Hiszen tényleg együtt „sétálunk”, együtt „ebédelünk”, és együtt „nézünk” Columbót. Test a testben: össze vagyunk nőve.

A szülés, születés pillanatában azonban folyamatosan és visszafordíthatatlanul távolodni kezdünk egymástól (valójában már a fogantatás pillanatában elkezdődik anya és gyermeke elkülönülése). Van ennek a távolodásnak fizikai dimenziója, hiszen valóban egyre messzebb képes elmenni tőlünk a gyermekünk – főleg, miután kúszni, mászni, járni, futni kezd. Arról nem is beszélve, amikor már barátságai alakulnak, közösségekbe kerül, külön programjai szerveződnek… Elmegy reggel, hazajön délután, és sokszor már nem is tudjuk, pontosan merre jár. És van a távolodásnak lelki, szellemi dimenziója is, hiszen legkésőbb az első dackorszak idején kiderül, hogy a többes szám első személynek nagyon is van alternatívája: „Nem veszem fel.” „Másikat kérek.” „Nem vagyok éhes.” „Én erre akarok menni.” „Csak húst. Krumplit nem.”

Nagy kérdés, hogy anyaként hogyan viszonyulunk ehhez a teljesen természetes folyamathoz. Felismerjük, bátorítjuk, rábízzuk – vagy megpróbáljuk késleltetni, elterelni, sőt, megakadályozni. Belátjuk-e: ahogyan a gyermekünk folyamatosan változik, úgy kell változnia a közöttünk lévő viszonynak is. Vagy más utat választunk: kézzel-lábbal kapálózunk az egyedfejlődés törvényei ellen, és megpróbáljuk visszafordítani az idő kerekét. Nagy kérdés, és alapvetően befolyásolja a jelenlegi viszonyunkat, illetve jelentős hatással van arra, milyen kapcsolatban leszünk egymással öt, tíz, tizenöt vagy húsz év múlva.

A távolodás a megkérdezésünk és az egyetértésünk nélkül is megtörténik. Nem is ez a kérdés. Sokkal inkább az, vajon hogyan értékeljük. Elszakadásként vagy elengedésként? Mit látunk benne? Tragédiát vagy kibontakozást?

Ezekhez a kérdésekhez igyekszünk közelebb kerülni a továbbiakban. Ehhez azonban tisztáznunk kell néhány alapfogalmat.

Modell és alapelv

Modellnek nevezünk minden praktikát, ötletet, jó gyakorlatot, konkrét mondatot, megoldást, vagyis mintát, amelyet egymástól eltanulunk, ellesünk, átveszünk. Modell minden konkrét helyzetben megszülető konkrét döntés. Modell az, amit le tudunk másolni egymásról.

Hisztizik? Fordítsd a fal felé! Másik cipőt szeretne felvenni? Ne hagyd magad! Még egy fagyiért nyaggat? Vegyél neki! Nem tartja be a megbeszélt képernyőidőt? Tiltsd le két napra! Bulizni menne? Menj vele és várd meg!

Egy helyzet, egy megoldás. Az iménti tanácsok mind modellek. Lehet, hogy van olyan anya, aki számára ezek a minták hasznosak és működőképesek, sokak életében azonban nem fognak jól működni. Ami nem is baj: másik anya, másik gyerek, más kapcsolat, más múlt, különböző magunkkal hozott szülői csomagok; vagyis teljesen eltérő személyes és családi helyzet.

Modellekben gondolkodni nem nehéz. Hiszen csak másolnunk kell. Megnézzük, mit tesz, hogyan dönt a szomszéd, a barátnő, az iskolai szülőtárs, és megtesszük mi is pontosan ugyanazt – várva, hogy az eredmény is ugyanaz legyen. Sajnos azonban a modellkövetés többnyire a csalódások melegágya.

A modellekkel szemben az alapelvek nem másolhatók, hiszen nem konkrét döntéseket, megoldásokat, mondatokat, válaszokat jelentenek. Az alapelvek a modellek mélyén vannak: azokat az irányokat jelölik ki, amelyekről szeretnénk, hogy meghatározzák az életünket. Ezért nem kötődnek konkrét helyzethez. Az alapelvek az életünk tartóoszlopai, a döntéseink iránytűi, a viselkedésünk zsinórmértékei.

Éppen ezért: alapelvek mentén élni fáradságosabb. Hiszen nem valakinek a kész megoldását kell egyszerűen lemásolnunk, hanem fel kell építenünk a sajátunkat – az alapelv adta keretek és irányok mentén. Fáradságosabb, de személyre szabottabb is. Hiszen az a megoldás, amelyet a magam vagy a családunk helyzetére szabva megtalálok, sokkal jobban fog illeszkedni ránk, mint bármelyik modell. Az a mi megoldásunk lesz.

Ha csak modellekben gondolkodunk, olyanok leszünk, mint a flippergolyó, amely cél nélkül csapódik, verődik és pattog a különböző bölcs és még bölcsebb tanácsok között. Vessük el tehát mindenestől a modelleket, és hagyatkozzunk kizárólag az alapelvekre? Ez sem lenne okos döntés. Hiszen az alapelveink éppen a saját megoldásainkban (modelljeinkben) fejeződnek ki. Természetes, hogy modellekben is gondolkodunk, csak nem mindegy, hogy ezek a modellek összhangban vannak-e az alapelveinkkel. Másképpen fogalmazva: ha vannak stabil alapelveink, akkor könnyebben és hatékonyabban tudjuk kiválogatni a ránk zúduló számtalan modellből azokat, amelyek ráépülnek a saját felismert, elfogadott, beépített alapelveinkre.

Amikor az elengedés folyamatáról gondolkodunk, alapelveket keresünk és mutatunk fel. Olyanokat, amelyek bármilyen életkorban, bármilyen élethelyzetben, bármilyen családi állapotban lévő anya számára hasznos és biztonságos kapaszkodót adnak.

Mire számíthat az olvasó?

Az olvasóé a legnagyobb szabadság. Eldöntheti, hogyan fog hozzá az olvasáshoz. Különösen így van ez egy támogató könyv esetében: az olvasási metódusunk lehet egészen különböző. Ezt a könyvet is lehet szisztematikusan, a fejezetek sorrendjében, de lehet az érdeklődésünk szerint is olvasni. Van, aki máris az Anyakulcs-tesztnél kezdené, más alig várja, hogy a kapcsolódás és az elengedés viszonyáról gondolkodhasson. És bizonyára vannak anyák, akiket egyik vagy másik kulcs érdekel elsősorban – attól függően, melyik keltette fel első pillantásra leginkább a figyelmüket.

Ahhoz azonban, hogy az elengedés kulcsainak rendszerét és a mögöttük meghúzódó anyai alapelveket a lehető legmélyebben megértsük és átlássuk, mégis azt javasoljuk, válasszuk a folyamatos haladást. Nemcsak azért érdemes megismerkedni az egész rendszerrel, mert az könnyebb gyakorlati alkalmazhatóságot ígér, hanem azért is, mert a folyamat, amelyen szándékunk szerint végigvezetjük az olvasót, alaposabb, mélyebb önismerethez is vezet.

A bevezetőt követően, a második fejezetben (Kapcsolódás és elengedés) igyekszünk tisztázni, hogyan járulnak hozzá a gyermekünkkel való viszonyunkhoz a kapcsolódás és az elengedés alapelvei. Azt is egyértelművé tesszük, hogy az egészséges kapcsolódás és a bizalom megszületése alapvető feltétele az elengedés előrevivő folyamatának.

A harmadik fejezetben (A távolodás mozgatórugói és az anyakulcsok) közelebb lépünk az elengedés alapelveihez: először megvizsgáljuk, milyen mozgatórugók játszanak szerepet a gyermekünk egészséges és természetes távolodásában, majd ezek nyomán megnevezzük az elengedést segítő három anyakulcsot.

A negyedik, ötödik és hatodik fejezetben részletesen is bemutatjuk és elemezzük az elengedés három alapelvét, valamint a hozzájuk kapcsolódó két-két lépést járjuk körbe.

Anyai viselkedésünket igyekszünk részeire bontani, mert ha képesek vagyunk egy-egy mozzanatra elkülönítetten ránézni, akkor eredményesebben találhatunk jobb megoldásokat a magunk számára. Az elengedés kulcsainak mesterségesen szétválasztott megismerése után azonban el kell jönnie a pillanatnak, amikor ránézünk a tágabb perspektívára is, és egységben látjuk anyai működésünket. A hetedik fejezetben (Az anyakulcsok harmóniája) bemutatjuk az anyakulcsok egymásra hatását, a közöttük lévő harmónia fontosságát, és igyekszünk feltérképezni az egyensúlyvesztett működés következményeit.

Semmi esetre sem szeretnénk azt a látszatot kelteni, mintha a gyermekünk elengedése olyan egyszerű és kellemes lenne, mint könnyű nyári szellőben koktélt szürcsölni a tengerparton. Épp ezért, miután megerősödtünk az alapelvek működésében, a nyolcadik fejezetben (Legmélyebb félelmeink) alaposan körüljárjuk mindazt, ami eltántoríthat bennünket a kulcsok használatától. Valószínűnek tartjuk, hogy a legtöbb anya, aki az elengedés alapelveinek megismerése során saját életére vonatkoztatja a kulcsokat, eljut arra a pontra, amikor kénytelen szembenézni legtermészetesebb, ugyanakkor sokszor szinte bénító félelmeivel. Azt reméljük, hogy az elengedés számtalan gyümölcse segít oldani ezeket a félelmeket.

A kilencedik fejezetben (Örülj neki!) jelképes ajándékot szeretnénk átnyújtani az olvasónak. Az Anyakulcs-poháralátét jelképezi a békét, az elengedettséget és a megnyugvást, amelyet az az anya érezhet, aki képes egészségesen viszonyulni a gyermekétől való távolodás tényéhez és folyamatához. Sőt, az sem véletlen, hogy a poháralátét felirata így szól: Örülj neki!

A tizedik fejezet egy rövidebb változatát tartalmazza annak az Anyakulcs-tesztnek, amely az Anyakulcs weboldalán (www.anyakulcs.hu) teljes egészében – és ingyenesen – kitölthető több más, hasonlóan ingyenes teszttel együtt. Érdemes feltérképeznünk saját anyai viszonyulásunkat és érzéseinket: az elengedés mely mozzanatai okoznak számunkra kevesebb, és melyek több fejtörést, illetve milyen érzelmek kísérik bennünk az egyes lépéseket? A teszt kitöltésével világosabban láthatjuk, mely területeken lenne érdemes még dolgoznunk anyai működésünkön – vagy külső segítséget kérnünk.

Az anyakulcsok világnézettől és ideológiáktól függetlenül, minden anya számára támogatást és kapaszkodót adnak. Ugyanakkor a tizenegyedik fejezetben (Anyakulcsok a Bibliában) a hittel élők számára szeretnénk felvetni egy olyan aspektust, amely talán még mélyebben segít megérteni a gyermekünket szolgáló anyai törekvéseinket. Akik idegenkednek ettől a megközelítéstől, nyugodtan ugorják át a fejezetet. Ám akiknek segít a bibliai szempontrendszer, azoknak bátran ajánljuk ezt a néhány oldalnyi együtt gondolkodást.

Azt reméljük, hogy végül úgy tudjuk elengedni az olvasó kezét, hogy megerősödik anyai szerepében, és egyre pontosabban, árnyaltabban látja saját helyét a gyermeke életében. Ugyanígy reméljük, hogy nyilvánvalóvá válik a különbség: a mi nem ugyanaz, mint a te és én. Legyen egyértelmű: fontos, hogy az összetartozásunk létezik és életünk végéig meg is marad. Itt és most a mi alatt az összenőtt együtt létezést értjük, amely nem ugyanaz, mint az összetartozó, mégis egészséges választóvonalakkal körülvett két önálló személyiség. Igyekszünk alaposan megérteni, hogy a bizalommal egymáshoz kapcsolódó, ugyanakkor világos határokkal kijelölt te és én előbbre vivő, egészségesebb és felelősségteljesebb hozzáállást eredményez, mint a mi olvasztótégelye.

Bízunk abban is, hogy az elengedés tanulása végső soron nem a reménytelen távolodás tapasztalatát, hanem egy újfajta, változó, másképpen működő, de továbbra is bizalmas és szoros viszony megszületését hozza anyák és gyermekeik kapcsolatában.

Vágjunk hát bele!

Kiadja a Harmat Kiadó

1113 Budapest, Karolina út 62.

Telefon/fax: (1) 466-9896, (1) 386-0865

E-mail: harmat@harmat.hu

Internet: www.harmat.hu

Az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

Felelős kiadó: Herjeczki Kornél

Felelős szerkesztő: Sinkáné Zombory Katalin

Borítóterv, tördelés: Müller Péter

Műszaki vezető: Bernhardt Péter

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Barlow Condensed – SIL Open Font License

Maven Pro – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Open Sans – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Righteous – SIL Open Font License