Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

A MESEMONDÓ TÖRTÉNETE

A BŰVÖS FÜGÉK

AZ ARANYRIGÓ

PILLANGÓCSKA

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Zigány Árpád

HOGYAN SZÜLETETT MEG A
TÜNDÉRVÁSÁR?

BUDAÖRS, 2024

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-063-0 EPUB
ISBN 978-963-678-064-7 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

első kiadás: 1935 körül

a borító John Bauer (1882 – 1918)
If someone else cries when you laugh then you will have your tears back
című metszete részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

A MESEMONDÓ TÖRTÉNETE

Hol volt, hol nem volt, a kidűlt, bedűlt kemencén innen is, túl is, volt egyszer egy szerencsétlen flótás, akinek semmi sem sikerült, akármihez is fogott. Már mindenféle mesterséget megpróbált, hivatalt is vállalt, sőt még regényt is írt, de sehogy sem bírt boldogulni, pedig nagyon szorgalmas volt.

Mikor már nem tudott mihez fogni, végre az az eszméje támadt, hogy bejárja az egész világot és mindenféle meséket mond kis gyermekeknek. Azt hitte, hogy ez könnyű mesterség és amellett még maga is szórakozni fog, mert nagyon szerette a gyermekeket. Nyakába vett tehát egy szépen szóló gitárt és megindult útjára; mikor beért az első városba, hangos zeneszóval ment a főtérre és magához édesgette a jó kisgyermekeket:

- Meséket, kis fiacskáim, meséket! Ki akar szép meséket hallani?

A kis gyermekek hamar összeszaladtak és egész csődület támadt a Mesemondó körül, ő pedig elkezdte:

- Volt egyszer egy király, meg egy királynő, akinek nem voltak gyermekei; sokat búsultak emiatt és számos fogadalmat tettek...

- Tudjuk, tudjuk, - kiáltották közbe a gyermekek; - ez a Csizmás kandúr. - Mondj egy másikat.

- Akkor hát egy másikat mondok.

És elölről kezdte:

- Volt egyszer egy aranyos kis leányka, akinek az anyja bolond volt, a nagyanyja pedig még bolondabb: a nagymamája egy vörös sipkát csinált neki…

- Tudjuk, tudjuk, - kiáltottak közbe a gyermekek; - ez a Kis vörös bóbitás. - Mondj egy másikat.

A szegény Mesemondó már bosszankodni kezdett, de azért hamarosan egy másikba fogott:

- Volt egyszer egy nagy úr, akinek volt egy kis leánya. Mikor a felesége meghalt, még egyszer megnősült és egy özvegyet vett el, a kinek két leánya volt...

- Tudjuk, tudjuk, - kiáltották közbe a gyermekek; - ez a Hamupipőke. - Ha mást nem tudsz, akkor tovább mehetsz.

Amidőn látták, hogy csak a régi, ismeretes meséket tudja, amelyeket már meg is untak, hátat fordítottak neki és elszéledtek.

A szegény Mesemondó nehéz szívvel, szégyenkezve sompolygott ki a városból. Aztán betért a legközelebbi városba s ott is hangos zeneszóval ment a főtérre és megint magához édesgette a jó kis gyermekeket:

- Meséket, jó kis fiacskáim, meséket! Ki akar szép meséket hallani?

A kis gyermekek hamar összeszaladtak és egész csődület tájriadt a Mesemondó körül. De akármelyik meséjébe kezdett, mindjárt közbe kiáltottak:

- Tudjuk, tudjuk. Ha mást nem tudsz, akkor tovább mehetsz.

S midőn látták, hogy csak a régi, ismeretes meséket tudja, amelyeket már meg is untak, hátat fordítottuk neki és elszéledtek.

A szegény Mesemondó pedig, mikor mindenütt így szégyenben maradt, nagyon elkeseredett és keserves sírásra fakadt. Most már igazán nem tudta, hogy mibe fogjon, ha már ez sem sikerült neki. Mikor nagy sokára jól kisírta magát, bánatos szívvel neki indult a nagy világnak, és csak úgy találomra ment, mendegélt, míg csak be nem alkonyodott.

Késő éjszakára egy sűrű erdőbe ért és lefeküdt a puha fűbe, egy nagy fa alá, mert már nagyon el volt fáradva. De nem tudott elaludni; annyira félt, hogy nem merte a szemeit lehunyni. Úgy tetszett neki, mintha a fák, a bokrok, sőt még a kis virágok is, susogva beszélgetnének, pedig talán csak a szellő ingatta a gazdag lombokat; aztán a baglyok visítottak, a tücskök ciripeltek, a farkasok ordítottak és a szegény Mesemondó reszketett, hogy ezek a vadállatok mind az ő életére törnek.

Egyszerre csak, pontban éjfélkor, látja, hogy az egész erdő kivilágosodik, mintha fényes nappal volna; minden fa, virág és bokor csak úgy ontotta magából a vidám, ujjongó népet, amely énekelt és táncolt, mialatt köröskörül, egyetlen szempillantásban gyönyörű sátrak és bódék emelkedtek, megrakva szebbnél szebb, csodálatos dolgokkal, amelyek fényesebben ragyogtak, mint az arany és a drágakövek.

A szegény Mesemondó csak most vette észre, hogy a tündérek országos vásárt tartanak s amint elámulásából magához tért, kiesé nekibátorodott és fölkelt fektéből. így gondolkozott:

- Talán meséket is árulnak a tündérek; új, szép meséket: megpróbálom, hátha vehetek egy párt.

S félénken oda ment a legelsőhöz, aki piros bársony sátorban mézeskalácsot, beszélő, szóló szőlőt meg mosolygó almát árult. Habozva megkérdezte:

- Nem árul új meséket!

- Új mesék már nincsenek; kiveszett a magjuk.

A Mesemondó fejét csóválta erre a furcsa válaszra és tovább ment; oda settenkedett egy másik tündérhez, akinek sokkal szebb portékái voltak, mert színezüst sátorban árulta a mézes márcot,[1] a beszélő csutorát meg a zenélő ködmönt és ettől is megkérdezte:

- Nem árul új meséket!

- Új mesék már nincsenek; kiveszett a magjuk.

- Ez is.

Most már egészen elvesztette a bátorságát, és lassan, vizsgálódva járt körül a ragyogó vásárban, ahol mindenki örült és mulatott, csak egyedül ő volt szomorú. Végre, midőn már betelt a mindenféle drágaságok szemléletével, megint csak nekibátorodott és kiválasztotta a legfényesebb bódét, mely színaranyból készült és gyémántos csillagokkal volt teleszórva. Egy cukros kis babatündér árulgatott benne járó bábukat, beszélő kecskéket és tűzokádó tortákat; a szegény Mesemondó alázatosan megemelte a kalapját és félénken kérdezte:

- Nem árul új meséket!

- Új mesék már nincsenek; kiveszett a magjuk.

- Most már hát vége.

Mikor a jószívű babatündér látta, hogy a szegény Mesemondónak a szemei megtelnek könnyekkel, megszánta és azt mondta neki:

- Tudod mit! Menj el a Fantázia tündérhez, annak van sok, de nem akarja elmondani senkinek sem. Ragyogó gyémánt barlangban lakik, egy narancserdő közepén és szárnyas arany lovon jár; de ha fölkeresed, vidd el magaddal Tündér Ilonát, Árgirus királyfit, a Hamupipőkét, a Csizmás kandúrt és a többieket is mind. Próbáld meg: bár úgy is tudom, hogy hiába jársz.

- Nem tesz semmit: azért megpróbálom.

És a szegény Mesemondó reménykedve útra kelt, hogy megtalálja Tündér Ilonát.

- Oh, én szép Tündér Ilonám, jer velem.

- Nagyon szívesen.

- Oh, hatalmas Árgirus királyfi, jer velem.

- Oh, szelíd Hamupipőke, jer velem.

így aztán összegyűjtötte valamennyit és megindultak. Szerencsére, az apró-cseprő kis tündérek tudták, hol lakik a Fantázia tündére és hamar megtalálták a narancserdőt és annak közepén a gyémántbarlangot Az ajtó előtt egy nagy kutya állt őrt és haragosan rájuk kiáltott:

- Kit kerestek!

- Fantázia tündérét; - mondták az apróságok s aztán körbe fogták a nagy, kuvaszt és addig incselkedtek vele, míg az egészen megbarátkozott velük és megtűrte a Mesemondót is.

- Nincs itthon; várjátok meg.

Félóra múlva nagy zúgás támadt a levegőben s egyszerre vakító fény áradt le a magasból; a szárnyas aranyparipa tombolva, prüszkölve szökkent le a földre és a hátán ott ült ragyogva, mosolyogva a Fantázia világszép tündére. Mindjárt megismerte a kis aprószentjeit, akik a nyakába

Ugráltak és valamennyit sorra csókolta; de amint meglátta a szegény Mesemondót, aki alázatosan és szégyenkezve félrevonult, haragosan összeráncolta fényes homlokát és rákiáltott:

- Hát te ki vagy? Mit kéretsz itt?

És el akarta kergetni. De az apró tündérek megkérlelték és mindent elmondtak neki: