Borítószöveg

Akárhogyan alakul is az orosz-ukrán háború, az már biztos, hogy Volodimir Zelenszkij, az ukrán elnök ezeknek a baljós, új időknek jelentős alakjaként kerül be a történelemkönyvekbe. Köszönhetően annak, hogy amikor még szinte az egész világ az oroszok gyors győzelmére s persze Zelenszkij menekülésére számított, ő Kijevben maradt, neki nem „fuvar” kellett, hanem „lőszer”, és az ukránok honvédő háborújának élére állt.

Szerhij Rudenko könyve az első róla szóló életrajz (s bizonnyal sok más könyv fogja követni): a szerző harmincnyolc fejezetben meséli el Zelenszkij életútjának legfontosabb állomásait Krivij Rih-i gyerekkorától kezdve a háborúig.

Az utolsó epizódokat Rudenko óvóhelyen írta, miközben az oroszok bomba- és rakétatámadásokat intéztek Ukrajna ellen.

Egy olyan emberről szól ez a könyv, aki színészi karrierrel a háta mögött, minden politikai tapasztalat nélkül lett egy nagy ország elnöke 2019-ben, azzal győzve meg a választókat, hogy véget vet a mindent behálózó korrupciónak Ukrajnában, s egyúttal elhozza a békét. Az első cél megvalósításához vagy kevés volt az ideje, vagy ő sem tudott kikeveredni a korrupciónak abból a hálójából, amely oly sok mindent tönkretett már Ukrajnában az elmúlt évtizedekben, a második cél, a béke pedig hiú ábrándnak bizonyult – bár aligha Zelenszkij hibája, hogy Putyin semmiképp nem akart eltűrni egy olyan független Ukrajnát, amely nem az ő érdekeit szolgálja.

Néhány hónappal ezelőtt még úgy tűnt, Zelenszkij egy újabb nem túl sikeres és nem túl népszerű elnök – s aztán a háborúval minden megváltozott: most nemcsak az ukránok, hanem az egész világ figyel minden egyes szavára...

SZERHIJ RUDENKO (sz. 1970) népszerű ukrán újságíró és publicista. Pályafutása során számos ukrán és nyugati médiaorgánumnak dolgozott (Radio Liberty, Liga, Gazeta 24, Glavred, TVi, Deutsche Welle). 2008-ban létrehozta és azóta is vezeti a Bukvojed nevű, könyvekkel foglalkozó honlapot, 2015 óta az Espresso nevű portál főszerkesztője.

A fordítás a szerző által a kiadó rendelkezésére bocsátott
kézirat alapján készült

Сергій Руденко: Зеленський без гриму

Fordította Lebovics Viktória

Copyright © 2022 by Sergii Rudenko
via Wiedling Literary Agency

Hungarian translation © 2022 Lebovics Viktória

Magyar kiadás © 2022 Helikon Kiadó, Budapest

A Helikon Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.

Borítóterv © Oláh Gábor

Borítófotó © Ukraine Presidential Press Office/Alamy

ISBN 978-963-479-994-8

Felelős kiadó M. Nagy Miklós

Felelős szerkesztő M. Nagy Miklós

A szöveget gondozta Tomka Eszter és Bajtai Zoltán

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

www.helikon.hu

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

ELŐSZÓ

Zelenszkij
politikai Oscar-díja

2019. április 21-én este nyolckor Volodimir Zelenszkij és csapata A nép szolgája című filmsorozat zenéjére – „Szeretem az országomat…” – kiálltak az újságírók elé.

Úgy tűnt, abban a pillanatban ezt az egyszerű kis dalt nemcsak a diadalmas jelölt dúdolta, hanem Ukrajna lakosainak az a 73 százaléka is, akik rá szavaztak.

Az ukrán és külföldi újságírók, akik megtöltötték a Parkovij fővárosi üzletközpontot, türelmetlenül várták az újonnan megválasztott elnök győzelmi beszédét. Zelenszkij ragyogott. És vele együtt azok, aki győzelemre vitték: Andrij Bohdan, Dmitro Razumkov, Kirilo Timosenko, Andrij Jermak, Olekszandr Danyiljuk és Volodimir felesége, Olena. Konfetti hullt, a terem zúgott, a stáb tagjai majdnem táncra perdültek.

„Együtt fogjuk megcsinálni…” – kezdte beszédét Zelenszkij a rá jellemző hanglejtéssel. És ahogy az Oscar-díj átadásakor egy színészhez illik, először köszönetet mondott csapatának, családjának, rokonainak, a feleségének, Olenának, és még a két takarítónőnek is, Okszanának és Ljubának, akik a központban szorgoskodtak. Megemlítette a szimbolikus 73-as szektort is az olimpiai stadionban, ahol csapatával a híres Ha stadion, hát legyen stadion videóját forgatta.

Volodimir nem zökkent ki a filmbéli hős Vaszil Holoborogyko szerepéből, viccelt, pikírt megjegyzéseket tett Ukrajna Biztonsági Szolgálatára, amely elmondása szerint folyamatosan formában tartotta őt, derűlátó volt. Amikor búcsút mondott koncertkarrierjének, és politikai színtérre lépet, szemmel láthatóan ugyanolyan vastapsra számított. Érthető, hisz megszokta, hogy tetszik a közönségnek, hogy újra és újra színpadra szólítják. Neki tapsoltak Moszkva, Kijev, Odessza, Jurmala, Minszk és a volt Szovjetunió más nagyvárosainak koncerttermei, miután Volodimir Zelenszkij csillaga 1997-ben felragyogott, amikor győzött Maszljakov népszerű tévévetélkedőjében, a Vidám és leleményes emberek klubjában, amelyet mindenki csak a rövid nevén, KVK-ként emleget. A tizenkilenc éves színészre rászakadt a televíziós hírnév akkor. Mielőtt elnök lett, nagyon sok ukrán embernek a kedvenc színésze volt.

És vajon gondolhatta-e akkor, 2019. április 21-én, miután elsöprő győzelmet aratott az elnökválasztáson, hogy alig fél év múlva azt kiabálják majd neki, hogy „Szégyen!” és „Le Zeljával!”? És nemcsak fő ellenfele, Petro Porosenko választói, hanem önkéntesek, katonák és politikusok is. Néhány hónappal a beiktatása után megválik azoktól, akik győzelemre vitték. Elsőként Olekszandr Danyiljuktól, az Ukrán Nemzetbiztonsági és Védelmi Tanács titkárától, aki állítólag megsértődött Zelenszkijre amiatt, hogy nem lett miniszterelnök. Másodikként a csapatot az Elnöki Hivatal vezetője, Andrij Bohdan hagyta el, aki Zelenszkij mellett állt, amikor az elnök első lépéseit tette a nagypolitikában. Azután elvesztette tisztségét Olekszij Honcsaruk miniszterelnök és Ruszlan Rjabosapka főügyész.

Éppen ezek az emberek alkották azt a kollektív Zelenszkijt, akit az ország 2019. április 21-én megválasztott. Mert az elnöki kampány fináléjáig Zelenszkij, a politikus nem létezett. Egyáltalán nem létezett. Tehetséges komikus volt, amellett az Inter tévécsatorna és a Kvartal 95 Stúdió menedzsere. Színész volt, aki eljátszotta Holoborogyko tanár úr szerepét, és a sorozatban országa élére állt. Zelenszkijt, az elnököt a körülötte lévő emberek gyúrták össze.

Három évvel ezelőtt Ukrajna hatodik elnöke kijelentette: „Ígérem, sohasem hagylak cserben benneteket.” Azóta sokféle helyzetben láttuk Zelenszkijt. Őt és csapatát gyalázták a dilettantizmusuk miatt. Korrupcióval, arroganciával, sőt hazaárulással vádolták.

De miután Oroszország 2022. február 24-én nagyszabású támadást indított az ukrán állam ellen, egy egészen más Zelenszkijt ismertünk meg. Egy embert, aki nem ijedt meg Putyin kihívásától, és az orosz agresszióval szemben a népi ellenállás vezérévé vált. Egy elnököt, akinek sikerült ebben a harcban egyesítenie híveit és az ellenzéket, korrupt és korrupcióellenes embereket, felnőtteket és gyerekeket, különböző nemzetiségű és vallású embereket. Egy államfőt, akit tapsviharral köszöntenek az európai parlamentekben és az amerikai kongresszusban.

Ennek a könyvnek minden jelenete Ukrajna hatodik elnökének életéből vett mozaikkocka, és e kockákból áll össze Volodimir Zelenszkij portréja. Egy emberé, aki politikai tapasztalat és megfelelő tudás nélkül megígérte, hogy megváltoztatja az országot. Egy emberé, akiben 13,5 millió választó bízott.

Ebben a könyvben nem lesz moralizálás, elfogultság és manipuláció. Csak tények. Egyszerűen csak Ukrajna hatodik elnökének portréját akartam megfesteni smink nélkül.

S hogy ez mennyire sikerült? Ítéljék meg Önök, tisztelt olvasók.

Szerhij Rudenko

1. JELENET

Tíz merénylet
Zelenszkij elnök ellen

2022. február 24-én 4.50-kor Moszkva megindította az első rakétatámadást Ukrajna ellen. Abban az időben, amikor az Orosz Föderáció televíziója Vlagyimir Putyin oroszokhoz intézett beszédét sugározta, ballisztikus rakéták hullottak az ukránokra a fővárosban, Harkivban, Odesszában, Mariupolban, Dnyipróban és az ország más városaiban. Néhány kilométerre a kijevi házamtól, Brovariban és Boriszpilben rengett a föld a robbanásoktól. Álmos városok tértek magukhoz az első sokk után. Mentők, tűzoltók szirénái hasították a reggeli fagyos levegőt. A tudat nem volt képes felfogni a tényt, hogy Oroszország egy szabad, független államot bombáz Európa közepén. Olyan volt, mint egy rossz álom, mely a nap első sugaraival majd szertefoszlik.

De nem álom volt. Az ukránok erre az új realitásra ébredtek.

Az Ukrajnára mért első csapások után másfél órával Zelenszkij a néphez intézett szavaival megerősítette az orosz–ukrán háború kezdetének tényét. És mire megvirradt, Ukrajnában elterjedtek a hírek a Kreml által indított támadás első áldozatairól, azokról, akik a Moszkva által bombázott katonai objektumokon teljesítettek szolgálatot. Így kezdődött az Orosz Föderáció inváziója Ukrajna ellen, amiben a legutolsó pillanatig senki nem hitt. Többek között Volodimir Zelenszkij sem. Egy hónappal a háború előtt, jóllehet az amerikai és brit hírszerzés is figyelmeztette egy lehetséges orosz támadásra, az elnök azt hangoztatta. hogy minden az ellenőrzése alatt áll. Az idegenek, úgymond, pánikot keltenek, aminek azonban nincs semmi alapja.

Február 24-én éjszaka, pár órával a háború kitörése előtt az ukrán elnök egyenesen az oroszokhoz fordult. Őszintén hitte, hogy képes megállítani Putyint. Pedig a Krím félsziget 2014-es elcsatolása és a Donbasz egy részének megszállása után a Kreml urát csak Ukrajna teljes kapitulációja vagy a homlokába kilőtt golyó állíthatta volna meg. Putyin mindenkit próbált meggyőzni arról, hogy az ukrán államiság Vlagyimir Leninnel kezdődött, az ukránok pedig Potocki gróf által kitalált nép. Amit egyébként Ukrajna megtámadása előtt ismételten elmondott. Annak ellenére, hogy az ukrán fővárost akkor alapították, amikor a mostani Moszkva helyén még csak mocsár volt. Putyin törekvése, hogy megvédje a Luhanszki Népköztárság és a Donyecki Népköztársaság úgynevezett „függetlenségét”, csak ürügy volt ahhoz, hogy megsemmisítse az ukrán államot.

Zelenszkij elnök méltó módon fogadta Putyin kihívását. Az USA számtalan felajánlása és a tíz, ellene irányuló merénylet ellenére (legalábbis márciusban ezt a számot nevezte meg Mihajlo Podoljak, az Elnöki Hivatal tanácsadója) nem hagyta el Kijevet. Putyin a halálát kívánta – ha talán nem is a fizikai, de a politikai halálát mindenképpen. És az, hogy ez nem történt meg, a Kreml urának gyengeségét bizonyítja. Zelenszkij irodája az ukrán főváros központjában az ukrán nép legyőzhetetlenségének szimbólumává vált. A bátorság, amellyel Volodimir, Ukrajna fegyveres erőinek főparancsnoka hadba szállt Oroszországgal, minden túlzás nélkül megdöbbentette az ukránokat. Elsősorban Ukrajna hatodik elnökének ellenfeleit. Állva tapsolnak neki az európai parlamentekben. Olyan ember, akire az egész világ figyel. Volodimir Zelenszkij mostani népszerűségét Nyugaton talán csak a Szovjetunió egykori elnökének, Mihail Gorbacsovnak a népszerűségéhez lehet hasonlítani.

A villámháború, amelyre Vlagyimir Putyin számított Ukrajnában, kudarcot vallott. Oroszország az ukránok heves ellenállásába ütközött, aminek élén Zelenszkij állt. Úgy látszik, a Kremlben nem feltételezték, hogy az Oroszország által kirobbantott háborúból Ukrajnában igazi honvédő háború lesz. Az orosz agresszorokat nemcsak a katonák fogadták fegyverrel a kezükben, hanem az átlagemberek is. Az ország újkori történelmében először láthattuk azt, hogy minden ukrán összefogott a külső ellenség ellen.

Biztos vagyok abban, hogy Zelenszkijről és az ukrán nép győzelméről a jövőben sokat írnak majd a történészek. Filmeket forgatnak majd róla, és könyveket írnak, utcákat, sugárutakat és egyetemeket neveznek el. Zelenszkij nevéhez kötődik majd Ukrajna történelmében az a korszak, melyet Ukrajna és Oroszország végleges elszakadásának fognak nevezni.

Az ukránok több évszázadon keresztül harcoltak Moszkvával a szabadságukért és függetlenségükért. Ebben a véres összecsapásban emberek milliói vesztették életüket. Úgy tűnt, az ukránok Oroszország elleni háborújának sohasem lesz vége. A Kreml az utolsó pillanatig meg volt győződve róla, hogy továbbra is képes lesz Ukrajnát befolyása alatt tartani. És ebben Vlagyimir Putyin, aki megvetően beszélt Volodimir Zelenszkijről, elszámította magát. A sors iróniája, hogy éppen az ásta meg a mai orosz rezsim sírját, akit az orosz elnök a végsőkig nem volt hajlandó egyenrangú félként elfogadni.

2. JELENET

Az elnökválasztási kampány

2018. december 31., éjfél előtt öt perccel. Pezsgővel a kezükben köszöntik az ukránok az új esztendőt. Indul a visszaszámlálás, várják az elnök beszédét. Ez az újévi köszöntő Petro Porosenko számára államfői posztján az utolsó lesz.

A közvélemény-kutatások kérlelhetetlenek. A kijevi Nemzetközi Szociológiai Intézet adatai szerint az ukránok mindössze 11,6 százalékának állt szándékában a hivatalban lévő elnökre szavazni. A verseny favoritja, Porosenko régi ellenfele, Julija Timosenko a szavazatok 21,2 százalékára számíthatott. A harmadik lehetséges elnökjelölt, a Kvartal 95 Stúdió művészeti vezetője, Volodimir Zelenszkij, akire akkor 14,6 százalék szavazott volna, korábban még egy szóval sem említette, hogy indulni kíván az elnökválasztáson.

A Kvartal hagyományos újévi fellépését az 1+1 tévécsatornán meg kell hogy szakítsa az ország elnökének üdvözlete. De Porosenko helyett a képernyőn Volodimir Zelenszkij jelenik meg.

Feltűrt ujjú fehér ingben lép a közönség elé. „Jó estét, barátaim…” – kezdi oroszul, de már a tizenötödik másodpercben ukrán nyelvre vált.

Az ukránok előtt megnyíló három útról beszél.

Az első: élj, ahogy élsz.

A második: pakolj össze, és menj külföldre.

És a harmadik út: próbálj meg te magad megváltoztatni valamit Ukrajnában.

„Én a harmadik utat választottam. Már régóta kérdezik: miért nem indulsz? Tudjátok, a nagy politikusokkal ellentétben én nem akartam felelőtlen ígéreteket tenni nektek. És most, pár perccel az új esztendő előtt ígérek nektek valamit, és azonnal teljesítem is. Drága ukrán honfitársaim, ígérem, hogy indulni fogok az elnökválasztáson. És ezt azonnal teljesítem is. Indulok az elnökválasztáson” – mondja Zelenszkij.

Biztos vagyok abban, hogy az ünnepi asztal mellett ülők közül sokan fel sem fogták, mi is történt abban a pillanatban. Olyan volt az egész, mint a Kvartal show-műsorának része.

A színfalak mögött félhomály. Zelenszkij mosollyal az arcán. Majd Paddington macihangja: Ugyan már, baszki, milyen elnök? Hol a nyakkendő? Hol az öltöny? Hol maradnak a hagyományos patetikus szavak? Hol van mindez? Hol van végül is Petro Porosenko? Az ötödik ukrán elnök hívei, miután megpillantották a képernyőn Volodimirt Petro helyett, felrobbantották a közösségi oldalakat. „Ki? Ez a bohóc?”, „Ki ő, hogy elnöknek jelölteti magát!”, „Micsoda pofátlanság!” A megszólalók nem válogattak a kifejezések között, amiket Zelenszkijnek, Kolomojszkij oligarchának, az 1+1 csatorna tulajdonosának, valamint a tévécsatorna főigazgatójának, Olekszandr Tkacsenkónak, A Nép Szolgája Párt későbbi parlamenti képviselőjének, majd Ukrajna kulturális miniszterének címeztek.

Nyilvánvaló, hogy a Kvartal 95 filmstúdió művészeti vezetőjének bejelentését sok kampánystábban ízetlen tréfának tekintették.

Maga Zelenszkij azonban azon a szilveszter éjszakán olyan komoly volt, mint még soha.

Akik az ismert komikus színész kijelentését szokásos színpadi húzásnak vélték, nem is gyanították, hogy Zelenszkij már régen eldöntötte: indul az elnökválasztáson. Csapata már rég elkezdte a felkészülést a választásokra. Volodimir 2018 nyarán végig fenntartotta a feszültséget, és trollkodott Szvjatoszlav Vakarcsukkal, a népszerű Okean Elzi rockzenekar frontemberével: „Szlava, indulsz vagy nem? Mert ha te, akkor én is. Szóval ha keményen kijelented, hogy igen, vagy biztosan azt mondod, hogy nem, akkor én is. Mert mindenki azt kérdezi, hogy velem mi van. No, és mi van velem? Hogy velem mi van, az nyilvánvaló. De veled mi van? Mert ha te és én, akkor mi. Érted? És ha mi, akkor mindenkit…”

Roman Bezszmertnij politikus felidézi, hogy jóval a választási kampány előtt találkozott Szvjatoszlav Vakarcsukkal, és kérte, hogy ne induljon az elnökválasztáson, és győzze meg erről Volodimir Zelenszkijt is.

„Azt mondtam: »Szlava, tisztelem önt mint művészt, de kérem, találkozzon Zelenszkijjel, legyen szíves, és beszéljék meg, hogy sem ön, sem Zelenszkij nem indul a választáson. Mert ha jelöltetik magukat, tönkreteszik Ukrajnát, és akkor már nehéz lesz bármiről is beszélni.« Nem tudom, hogy Vakarcsuk rám hallgatott-e, vagy bárki másra, de helyesen tette, hogy nem indult. Ehelyett ezerrel bekapcsolódott a választási kampányba. És ezt én megértem, mert egyértelmű volt, hogy sem ő, sem a másik nem képes felvállalni azokat a problémákat, amelyek Ukrajna előtt álltak, és a kulcskérdés ebben a háború” – mondta nekem Bezszmertnij.

Mindezek ellenére 2018 őszén megalakult az elnökjelölt stábja, amelyhez csatlakozott Dmitro Razumkov polittechnológus, aki akkor gyakorlatilag az egyetlen médiaszereplő volt (kivéve természetesen magát a Kvartal 95 frontemberét).

Zelenszkij csapata készült a választásokra. 2018–2019 telén már rádióreklámokat finanszíroztak, és nagy reklámtáblákat „Nem viccelek” felirattal. Elhalasztották A nép szolgája harmadik évadjának premierjét, a filmsorozatét, amelyben Ukrajna mostani elnöke játszotta Vaszil Holoborogyko tanár szerepét, aki a maga számára is váratlanul lett elnök.

Zelenszkij csapatában akkoriban aligha számítottak a győzelemre. Sőt, maga Volodimir is – legalábbis Andrij Bohdan, az Elnöki Hivatal volt vezetője szerint – a végleges döntést arról, hogy részt vesz a választási kampányban, csak 2018. december 31-én hozta meg.

Nyilvánvaló, hogy Zelenszkij és szövetségesei számára ez nagyszerű lehetőség volt a 2016 áprilisában bejegyzett A Nép Szolgája Párt népszerűsítésére a közelgő parlamenti választások előtt.

Igor Kolomojszkij, akinek viszonya Petro Porosenkóval meglehetősen feszült volt, vele szemben Zelenszkijt és az ötödik elnök örök ellenfelét, Julija Timosenkót támogatta.

Ugyanakkor Szerhij Hajdaj polittechnológus szerint Zelenszkij csapata egyfajta játékként fogta fel az elnökválasztást.

„Beszéltem olyan emberekkel, akik kapcsolatban álltak Zelenszkij üzleti partnereivel, a Sefir fivérekkel. Már zajlott a kampány, de ők nem hittek a győzelmében, úgy gondolták, hogy az lehetetlen. Úgymond, nem tudni, mi ütött Volodimirbe, de hadd játsszon egy kicsit. És amikor győzött, még jobban összezavarodtak. Nem tudták, mitévők legyenek, mert értették, mekkora felelősség ez, és hogy a régi életüknek vége. Hogy nem lesz többé Kvartal 95, sem produceri vállalkozások… Megértették, hogy egy egészen más valóságba kerülnek, amelyben egészen más embereknek kell lenniük. Zavarban voltak, igyekeztek másoktól tanácsot kérni. De csak ők. Zelenszkijjel más volt a helyzet. Úgy gondolom, hogy akkor már ott volt mellette Bohdan, aki azt mondta neki: »Oké, ne izgulj, én tudom, mit és hogyan kell tenni, megyünk előre!« Akkoriban Bohdant nagyon nem szerették, mert kitűnt a többiek közül az elnök mellett, és jól láthatóan ő volt az egész folyamatnak a mozgatója” – mesélte nekem Hajdaj.

Bárhogy is volt, Volodimir Zelenszkij lépése a 2019-es új év első napján nem csak az ünnepelt sztár életét változtatja meg. Ez a lépés megváltoztatja az ukrán politika játékszabályait.

Egyébként az elnökválasztási verseny egyik résztvevője, Roman Bezszmertnij 2019. március 22-én megpróbálja megállítani Zelenszkijt, és nyilvánosan felszólítja, hogy lépjen ki az elnökválasztási kampányból. „Vegye vissza az iratait a Központi Választási Irodából, mert ez a nemzet szégyene és megalázása” – jelenti ki Bezszmertnij.

De erre a felszólításra senki sem figyel.

És az eredmény?

Petro Porosenko jó nagy pofont kap a választóktól.

Julija Timosenko hiába vár sorára az elnöki székben.

Oleg Ljasko egy erős ellenféllel találja szemben magát a politikai arénában, és néhány hónap múlva Radikális Pártjával vereséget szenved a parlamenti választásokon.

Anatolij Hricenko tábornok politikai nyugdíjba vonul.

Ukrajna pedig megkapja azt, akit akart – Volodimir Zelenszkijt.

Bár egykori szövetségese, Ruszlan Rjabosapka később elmondja, hogy Ukrajna más elnökre szavazott, mint amilyen államfőt kapott. Mert a választási kampány idején Zelenszkij még egészen más ember volt, mint a győzelem után.

3. JELENET

„Ha stadion,
hát legyen stadion!”

2019. április 19-én Ukrajna legnagyobb stadionjában, a Nemzeti Olimpiai Sportcsarnokban hatalmas tömeg gyűlt össze.

Húszezer néző várta Petro Porosenko és Volodimir Zelenszkij vitáját.

Az ukrajnai elnökválasztások történetében először próbálták sarokba szorítani egymás a jelöltek zajos lelátók előtt. Százötven tévécsatorna sugározta ezt a show-műsort.

Porosenko csapata az elnökválasztási kampány szinte egész ideje alatt meglehetősen sértő megjegyzéseket engedett meg magának Volodimir Zelenszkijjel szemben. „Hologram”, „bohóc”, „Kolomojszkij marionettbábja”, „a Kreml keze” – íme azoknak a szókapcsolatoknak messze nem teljes listája, amelyeket Petro majdhogynem naponta mantrázott. Polittechnológusaival együtt biztos volt abban, hogy Zelenszkij mint jelölt, maga a teljes félreértés.

Porosenko csapata úgy gondolta, ahhoz, hogy ezt bebizonyítsák, elég lesz kihívni őt egy nyilvános vitára. Bizony-bizony, bevetni a politikai csatározás eme jól bevált eszközét, ami az akkori elnök számára, úgy tűnt, már lerágott csont volt. És Zelenszkij? Mit várhatunk egy komikustól? Bebiflázott szövegeket? A tanácsadók súgásait? „Péppé aprítom”, gondolta magában valószínűleg Porosenko. De nagyot tévedett. Mert a vitára, mint kiderült, Zelenszkij több mint egy hétig készült. Legalábbis ezt állítja Andrij Bohdan.

Fontos megemlíteni, hogy Porosenko csapata már a választások első fordulója előtt ragaszkodott a jelöltek vitájához. Már akkor nyilvánvaló volt, hogy az elnöki posztra csak három fő jelölt maradt: Petro Porosenko, Volodimir Zelenszkij és Julija Timosenko.

A Kvartal 95 Stúdió művészeti vezetője azonban következetesen ignorálta a vitára való felkérést. Ezért az első és a második forduló között Petro Alekszijovics stábjának már rögeszméjévé vált a vágy, hogy az elnök ellenfelét áthelyezzek a virtuális világból a való világba, így bizonyítva annak politikai alkalmatlanságát.

Kéthetes huzavona után Zelenszkij vitára hívta Porosenkót. Az olimpiai stadionba, április 19-ére, 19:00 órára, a választások második fordulója előtt két nappal. Nézőkkel, újságírókkal, országos sugárzással – ezek voltak Volodimir feltételei. Zelenszkij Porosenkóhoz intézet videóüzenetét filmes módra készítették el: Volodimir végigvonult a Nemzeti Sportcsarnok folyosóján, majd kiment a 73-as szektoron keresztül a pályára, és mint egy igazi harcos, kihívta ellenfelét a vitára.

Nyilvánvaló, hogy színészként a számára ismerős közeget választotta: a színpadot, nézőket, tapsot, kamerákat, reflektorokat. Viszonylag rövid egyeztetések után Porosenko kénytelen volt beleegyezni ebbe a formátumba. Annyira szerette volna bebizonyítani ellenfele alkalmatlanságát, hogy minden feltételét elfogadta.

A stadionban ott a két csapat. Két színpad. Egyszerre két koncert. Porosenko és Zelenszkij híveivel teli szektorok. A bemondók ismert ukrán újságírók: Olena Froljak és Andrij Kulikov. Az elnökjelöltek csapatai. Már csak az elnökjelöltek bajnoki övei hiányoztak, meg az ökölvívómeccseken megszokott „Ladies and gentlemen…”

A nép látványos szórakozást várt. És meg is kapta.

Porosenko elhagyta saját színpadát, és átment a Zelenszkij csapata által felállított emelvényre. Petro és Volodimir kezet ráztak, és a vita elkezdődött.

Kiderült, hogy Volodimir Zelenszkij nem is olyan tehetetlen, mint azt Petro Porosenko gondolta. Azt, ami a Nemzeti Olimpiai Sportcsarnok színpadán zajlott, aligha nevezhetjük vitának. Tipikus KVK-előadás volt. Pontosabban két csapatkapitány párviadala.

És Volodimir lubickolt benne, mint hal a vízben. És igen, felszólalásaiban sok előre betanult elem volt. És igen, a Donyecki Népköztársaság fegyveres erőit lázadóknak nevezte. És igen, ellenfelének gyermeki módon nehéz időket ígért az elnökválasztási hajrá utáni időszakra. De Zelenszkij őszintének tűnt. Ezt az őszinteséget talán csak a kvartalbeli barátja, Jevhen Kosovij rontotta el, aki POHUJ{1} feliratú pulcsiban lépett a színpadra.

Az ország jövőjéről szóló beszélgetés Porosenko és Zelenszkij között nem valósult meg. Az elhangzott szópárbajt nevezhetjük kölcsönös vádaskodásnak, nyilvános szemrehányásnak, politikai trollkodásnak vagy bármi másnak. A színész-komikus korrupt barátokkal, uram-bátyám módra folytatott üzleteléssel, a Majdan kivizsgálatlan ügyeivel és a Donbasz befejezetlen háborújával vádolta az ötödik elnököt. Ő viszont Zelenszkij fejére olvasta politikai önállótlanságát, kapcsolatát Kolomojszkijjal, és hogy ott sorakoznak mögötte a Régiók Pártja egykori tagjai, valamint azt, hogy kivonta magát a kötelező sorkatonai szolgálat alól.

Színészmesterségben Zelenszkij végül is legyőzte Porosenkót, amikor az olimpiai stadionban térdre kényszerítette őt az elesett áldozatok családjai előtt.

„Én nem az ellenfele, hanem az ítélete vagyok.” Zelenszkij Porosenkónak címzett teátrális és patetikus mondata végül is pontot tett az olimpiai stadionbeli vitára. Pontosabban lezárta Petro ötéves mandátumát, és elindította Volodimir politikai pályafutását.

Szinte ugyanazokkal a hibákkal, amiket az ellenfele is elkövetett.

Csapatának korrupciós vádjaival.

A barátokkal és komákkal megosztott hatalommal.

De teljesen nyilvánvaló, hogy Zelenszkij aligha feltételezhette, milyen megpróbáltatások várnak rá és az országra 2022 februárjában, az ország pedig azt, hogy a nagy háború kezdetével egy egészen más elnökkel találja majd magát szembe.

{1} Jelentése kb. „faszomat” vagy „leszarom”.