AMTAK E-KÖNYVEK

Georg BÜCHNER

Danton halála

(Fordította: Kosztolányi Dezső)

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6632-06-7

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. USB csatlakozóval laptopról olvasható vagy USB-OTG-kábellel telefonról is.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

Georg Büchner

Danton halála

Fordította: Kosztolányi Dezső

Tartalom

Georg Büchner

Danton halála

Fordította: Kosztolányi Dezső

SZEMÉLYEK

ELSŐ FELVONÁS

MÁSODIK FELVONÁS

HARMADIK FELVONÁS

NEGYEDIK FELVONÁS

SZEMÉLYEK

GEORGES DANTON
LEGENDRE
CAMILLE DESMOULINS
HÉRAULT-SÉCHELLES
LACROIX                                     képviselők
PHILIPPEAU
FABRE D'ÉGLANTINE
MERCIER
THOMAS PAYNE

ROBESPIERRE
SAINT-JUST
BARÉRE                                       a Jóléti Bizottság tagjai
COLLOT D'HERBOIS
BILLAUD-VARENNES

CHAUMETTE, a községtanács feje
DILLON, tábornok
FOUQUIER-TINVILLE, közvádló

AMAR
VOULAND                                  a Közbiztonsági Bizottság tagjai

HERMANN
DUMAS                                       a Forradalmi Törvényszék elnökei

PARIS, Danton barátja
SIMON, súgó
LAFLOTTE
JÚLIA, Danton felesége
LUCILE, Camille Desmoulins felesége

ROSALIE
ADELAIDE                                 kis nők
MARION

Férfiak, asszonyok, kis nők, képviselők, hóhér stb.
Népség, katonaság.

ELSŐ FELVONÁS

Hérault-Séchelles néhány hölggyel kártyázik a kártyaasztalnál.
Tőlük valamivel távolabb Júlia, lábainál Danton egy zsámolyon ül

DANTON
Nézd ezt a csinos dámát, milyen ügyesen forgatja a kártyát. Ehhez ért. Azt mondják, az urának mindig a szívet játssza ki, de a többi férfinak a kárót. Tiértetek még a hazugságba is bele tudnánk szeretni.

JÚLIA
Hiszel bennem?

DANTON
Mit tudom én. Édeskeveset tudunk egymásról. A bőrünk vastag, nyújtogatjuk egymás felé a kezünket, de hiába, csak a durva bőrt kaparjuk le egymásról. Egyedül vagyunk.

JÚLIA
Te ismersz engem, Danton.

DANTON
Igen, amennyire ismerni lehet valakit. Fekete szemed van, bodros hajad, az arcod fehér, s egyre azt mondod nekem: "édes Georges-om", de (Júlia homlokára és szemére mutat) itt, itt, mi van emögött? Eh, durvák a mi érzékeink. Egymást ismerni? Ha talán feltörhetnők koponyánk falát, s gondolatainkat agysejtjeinknél fogva cibálhatnánk ki.

EGY HÖLGY
(Hérault-hoz) Mit művel az ujjaival?

HÉRAULT
Semmit.

HÖLGY
Ne szorítsa úgy a hüvelykujját, tűrhetetlen látvány.

HÉRAULT
Nézze csak, milyen sajátságos alakzat.

DANTON
Júliám, úgy szeretlek téged, mint a sírt.

JÚLIA
(elfordul) Ó!

DANTON
Hát nézd csak, azt mondják, a sírban nyugalom van, s nyugalom és sír egyet jelent. Ha ez igaz, úgy az öledben is már a föld alatt fekszem. Te édes sír, ajkad lélekharang, hangod halotti kongatás, kebled a sírdombom, szíved a koporsóm.

HÖLGY
Vesztett.

HÉRAULT
Szerelmi kaland volt, fizetni kell érte, mint mindenért.

HÖLGY
De maga csak az ujjaival vallott szerelmet, akár egy süketnéma.

HÉRAULT
Sebaj. Azt mondják, a nők az ilyesmit értik meg legjobban. Egy kártyakirálynővel szeretkeztem, az ujjaim pókká varázsolt hercegek voltak, ön, asszonyom, ön volt a tündér, de a szerelem sehogy se sikerült, a királynő állandóan gyermekágyban feküdt: minden pillanatban egy bubit kapott. Én nem engedném, hogy a lányom ilyesmit játsszék: a figurák és a dámák oly illetlenül hevernek egymás hegyén-hátán, s utána rögtön jönnek a bubik.

Camille Desmoulins és Philippeau belép

HÉRAULT
Philippeau, de fancsali az ábrázatod. Kilyukadt talán a vörös sipkád? Ferdén nézett rád Szent Jakab? Esett az eső, amikor nyakaztak? Vagy rossz helyet kaptál a kivégzésnél, és semmit se láttál?

CAMILLE
Te most Szókratészt parodizálod. Tudod, mit kérdezett az isteni Szókratész Alkibiadésztől, mikor egyszer borúsnak és levertnek látta? "Talán elhagytad csatában a pajzsodat? Levertek futásban vagy bajvívásban? Szebben dalolt más, vagy jobban citerázott?" Micsoda klasszikus köztársaságiak! Ezzel szemben a mi guillottine-romantikánk!

PHILIPPEAU
Ma megint húsz áldozatnak hullott le a feje. Tévedtünk: az hébert-istákat csak azért küldték vérpadra, mert nem elég módszeresen dolgoztak, és talán azért, mert a decemvirek azt hitték, végük, ha csak egy hétig is másoktól jobban félnek, mint őtőlük.

HÉRAULT
Legszívesebben özönvíz előtti alakokat csinálnának belőlünk. Saint-Just nem bánná, ha négykézláb másznánk azért, hogy az arrasi ügyvéd a genfi órásmester szisztémája szerint gyermeksapkákat, iskolapadokat és egy atyaúristent találhasson fel számunkra.

PHILIPPEAU
E célból nem restellenének néhány nullát biggyeszteni Marat számlájához. Meddig leszünk még mocskosak és véresek, mint az újszülött csecsemők, meddig lesz bölcsőnk a koporsó, meddig labdázunk még emberfejekkel? Tennünk kell valamit. Meg kell alakítanunk a kegyelmi tanácsot, a kizárt képviselőket ismét vissza kell hívni.

HÉRAULT
A forradalom az újjászervezés stádiumába jutott. A forradalomnak meg kell szűnnie, s el kell kezdődnie a köztársaságnak. Államunk alapelveiben a kötelesség helyébe a jognak, az erény helyébe az általános jólétnek, a büntetés helyébe az önvédelemnek kell lépnie. Ki-ki érvényesüljön a maga módján. Hogy okos-e az illető vagy buta, művelt vagy műveletlen, jó vagy rossz, ahhoz az államnak semmi köze. Mindnyájan bolondok vagyunk, és senkinek sincs joga ahhoz, hogy a tulajdon bolondságát másokra erőszakolja. Ki-ki a maga kénye-kedve szerint élvezze az életet, de úgy, hogy annak ne lássa más a kárát.

CAMILLE
Az államformának a nép testéhez simuló átlátszó ruhának kell lennie, amelyen keresztül az erek minden lüktetése, az izmok minden feszülése, az inak minden rángása kirajzolódik. Ennek az alaknak, akár szép, akár csúnya, joga van olyannak lennie, amilyen; nekünk nincs jogunk a saját ízlésünk szerint felöltöztetni. Azoknak az embereknek, akik az imádott bűnösnek: Franciaországnak meztelen vállaira apácafátylat akarnak vetni, az ujjaira fogunk csapni. Mi meztelen isteneket akarunk, bacchánsnőket, olümposzi játékokat és dallamos ajkakat. Ó, észbontó, gonosz szerelem! Nem akarjuk megakadályozni a rómaiakat abban, hogy a sarokba üljenek, és répát főzzenek, de ne akarjanak több gladiátorjátékot játszani. Szent Marat és Chalier helyett az isteni Epikurosz és a szép farú Vénusz legyenek a köztársaság őrei. Danton, te fogod majd elkezdeni a támadást a Konventben!

DANTON
Én fogom, te fogod, ő fogja. Ha élünk addig, amint a vénasszonyok mondják. Egy óra alatt hatvan perc múlik el. Igaz-e fiam?

CAMILLE
Mit akarsz ezzel mondani? Ez magától értetődik.

DANTON
Ó, minden magától értetődik. De ki fogja ezeket a szép dolgokat nyélbe ütni?

PHILIPPEAU
Mi és a becsületes emberek.

DANTON
Ez az "és" azonban közbül nagyon hosszú szó; és nagyon távol tart bennünket egymástól. Az út hosszú, és a becsületesség kifullad, minekelőtte mi összetalálkozhatnánk. És ha így is lenne. Becsületes embereknek pénzt kölcsönözhetünk, komaságra léphetünk velük, feleségül adhatjuk nekik a lányainkat, de ez aztán minden is.

CAMILLE
Ha ezt tudod, miért kezdted a harcot?

DANTON
Mert utáltam ezeket az embereket. Nem bírtam látni az effajta peckes Catókat anélkül, hogy beléjük ne rúgjak. Ilyen a természetem. (Feláll)

JÚLIA
Mégy?

DANTON
Megyek. Nem bírom ezt a szalmacséplést. (Elmenőben) Itt a küszöbön azonban jósolok nektek: a Szabadság ércszobrát még nem öntötték ki. A kemence izzik, s mi még valamennyien megégethetjük rajta a bőrünket. (El)

CAMILLE
Hagyjátok őt! Azt hiszitek, Danton félti majd a bőrét, amikor igazán tenni kell?

HÉRAULT
Nem félti, de csak azért, mert ez szórakoztatja, akár a sakkjáték...

Utca
Simon, Simon felesége

SIMON
(veri az asszonyt) Te kerítő, te ráncos szublimátpasztilla, te férges Ádám almája.

SIMONNÉ
Juj, juj, segítség, segítség.

EMBEREK
(futnak oda) Válasszátok szét őket, válasszátok szét.

SIMON
Nem, hagyjatok, rómaiak! Összetöröm ezt az oldalbordát. Te vesztaszűz.

SIMONNÉ
Én, vesztaszűz vagyok? No még ilyet! Én?

SIMON

Letéptem vállaidról köntösöd,
A napba szórom rothadt húsodat.

Te szajhaágy, tested minden kis ráncában fajtalanság fészkel.

Széjjelválasztják őket

ELSŐ POLGÁR
No, mi baj?

SIMON
Hol a szűz? Beszélj. Nem, ezt nem lehet rámondani. Hol a lány? Nem, ezt se. Hol az asszony? Ezt se, ezt se. Már csak egy szó van, ami ráillik; megfojt ez a szó. Nincs lélegzetem, hogy kimondjam.

MÁSODIK POLGÁR
No, az szerencse, különben pálinkától bűzlene az az egy szó.

SIMON
Vén Virginius, burkold be kopasz fejedet. A szégyenholló rajta ül, s kivájja szemedet. Adjatok egy kést, rómaiak. (Összerogy)

SIMONNÉ
Ó, nem rossz ember ő máskülönben, csak nem bírja az italt; mindjárt leveszi a lábáról.

MÁSODIK POLGÁR
Akkor a kezén jár.

SIMONNÉ
Nem, akkor összerogy.

MÁSODIK POLGÁR
Csakugyan, előbb a kezén jár, aztán keze-lába felmondja a szolgálatot.

SIMON
Te vámpírnyelvű, szívem forró vérét iszod.

SIMONNÉ
Hagyjátok. Ilyenkor rájön a szomorúság. Majd elmúlik.

ELSŐ POLGÁR
Hát mi a baj?

SIMONNÉ
Tudjátok: itt ültem ezen a kövön, melegedtem a napon, mert, tudjátok, nincs tüzelőnk, tudjátok...

MÁSODIK POLGÁR
Elég tüzes az uradnak az orra.

SIMONNÉ
A lányom pedig lement oda a sarokra... Jó lány, eltartja a szüleit.

SIMON
Ahá, bevallja!

SIMONNÉ
Te Júdás! Nem lenne egy nadrágod, amit fölhúzzál, ha a fiatalurak le nem húznák a nadrágjukat nála. Te pálinkáshordó, szomjan pusztulnál, ha az a kutacska nem csörgedezne. Minden testrészünkkel dolgozunk, miért ne lehetne azzal is; az ő anyja azzal hozta őt a világra fájdalommal, miért ne hozhatna ő azzal pénzt az anyjának fájdalom nélkül? Fáj az neki? Te tökfej!

SIMON
Ah, Lucretia! Egy kést, rómaiak, adjatok egy kést! Ah, Appius Claudius!

ELSŐ POLGÁR
Kést, igen, kést, de nem abba a szegény szajhába! Mert mit tett az? Semmit. Az éhsége szajhálkodott és koldult, nem ő. Kést azokba, akik asszonyaink és leányaink testét vásárolják. Azokba, akik a nép leányaival szajhálkodnak! Nektek korog a hasatok az éhségtől, az övéket csikarja a sok étel, nektek lyukas a nadrágtok, ők bundában járnak, nektek sebes az ujjatok, az ő kezük olyan, mint a bársony. Ergo ti dolgoztok, ők henyélnek, ergo ti becsülettel keresitek, amitek van, ők lopják, ergo ha ti a tőletek ellopott vagyonból néhány fillért vissza akartok szerezni, szajhálkodnotok és koldulnotok kell, ergo ők bitangok, és agyon kell őket verni!

HARMADIK POLGÁR
Nincs is vér az ereiben, csak az, amit kiszívtak belőlünk. Először is azt mondták nekünk: üssétek agyon az arisztokratákat, azok a farkasok. Mi felkötöttük az arisztokratákat a lámpavasra. Aztán meg azt mondták nekünk: a Vétó miatt nem kaptok kenyeret. Erre sárba tiportuk a Vétót. Később meg azt mondták nekünk: a girondisták koplaltatnak benneteket. Erre leguillotinoztuk a girondistákat. De ők kifosztották a halottakat, s mi mezítláb futkosunk, s didergünk. Le kell húzni a bőrüket a combjukról, abból varrunk majd nadrágot. Ki kell olvasztani zsírjukat, azzal rántjuk majd be levesünket. Rajta. Agyonverni, akinek nincs lyuk a kabátján.

ELSŐ POLGÁR
Agyonverni, aki írni és olvasni tud!

MÁSODIK POLGÁR