Table of Contents

- A tündérek is tévedhetnek

- Esthajnal Csillaga

- Mondj inkább egy jót

- Különös barátok

- Boldog Királyság

- Varázs-szó

- Uluru, a Nagy Vörös Szikla

- Minu Ta és Folti cica küldetése

- A Cirkuszhencegnő

- Csivi – Csirri mesék

- Első mese: King, a tigris

- Második mese: Nem minden az, aminek látszik

- Harmadik mese: A látszat néha csal, de így van jól

- Erdei vendéglő, vagy valami más…

- Mese Balázsnak

- Szerencsét hozó pók

- Örökölt mese

- Holle anyó

- Ajánló

- A szerző bemutatkozása

Pigniczki Ágnes

CSIVI-CSIRRI MESÉK

© Pigniczki Ágnes 2024

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

ISBN 978-963-639-371-7

Borító: Szopos Katalin

Kiadja a HELMA kiadó 2024

Tartalom

A tündérek is tévedhetnek

Esthajnal Csillaga

Mondj inkább egy jót

Különös barátok

Boldog Királyság

Varázs-szó

Uluru, a Nagy Vörös Szikla

Minu Ta és Folti cica küldetése

A Cirkuszhencegnő

Csivi – Csirri mesék

Első mese: King, a tigris

Második mese: Nem minden az, aminek látszik

Harmadik mese: A látszat néha csal, de így van jól

Erdei vendéglő, vagy valami más…

Mese Balázsnak

Szerencsét hozó pók

Örökölt mese

Holle anyó

Ajánló

A szerző bemutatkozása

A tündérek is tévedhetnek

A napocska nevetve szórta sugarait a földre. Apró nyilai hol egy virág szirmán csusszantak le, hol egy fűszál lándzsáját élesítették. Most éppen Mosó Maci orra hegyén landolt egyikük. A maci jókedvűen pillantott föl, s integetve köszönte meg az ajándékot. Majd szemével végigfutott a kertben kifeszített köteleken száradó sok-sok patyolattiszta, nap- és nyárszagú ruhákon.

A pajkos szél lágyan meg-meglibbentett egy parányi szoknyácskát, apró ingecskét, pöttöm nadrágot, kis kendőcskét, Nikol és Fecike ruháit. Ők ketten testvérek és Mosó Maci legjobb barátai.

A Maci jól eső érzéssel nyugtázta, ma is sokat dolgozott, de meg is van az eredménye! Elindult hát, be a házba. Pihenőhelye, a fürdőszoba felé vette az irányt. Ahogy közeledett, az ajtó mögül egyre erőteljesebb sóhajtozásra, sírdogálásra lett figyelmes.

Ejnye, ki lehet így elkeseredve? – Gondolta, és óvatosan kinyitotta az ajtót. Azon minutában nem is egy, de rögtön két búval bélelt szomorgót pillantott meg a szennyesládán kuporogva.

− Hát ti? – lepődött meg Mosó Maci.

− Kik vagytok, és miért vagytok így elkeseredve? Hogy kerültetek ide? – özönlöttek kérdései a két fura idegenre.

− Én Süni vagyok – hüppögött az egyik.

− Én meg a Borz – szipákolta a másik.

Majd kórusban folytatták:

− Barátokat keresünk, segíteni is akartunk, de a Ház Tündére elzavart minket.

− Rám azt mondta, hogy sohasem leszek puha – kesergett a Süni.

− Nekem meg azt mondta, hogy én ugyan sohasem leszek jó szagú… - rítta a Borz.

− Elkergetett minket…! – panaszolták egyszerre mind a ketten.

− Hát te tényleg szúrsz Sünikém, és te sem vagy valami jó szagú, Borzocskám! A nagy vándorlásban bizony jól elkoszolódtatok. Na de ne féljetek, lehet ezen segíteni! Bújjatok csak be oda, a mosógépbe!

− Oda?! – Riadozott a Süni.

− Abba?! – Rémüldözött a Borz.

− Csak ne féljetek semmit! – nyugtatta meg őket Mosó Maci.

S a két lurkó végül vonakodva ugyan, de csak eleget tett a felszólításnak.

A Maci pedig fiókocskát huzigált, ezt löttyintett, azt loccsantott, gombokkal babrált, és finom, langyos eső permetezett rögtön a bent kuporgókra. Aztán illatos habfelhők úsztak a vízben elnyelve a Süni ragacsosságát, rossz emlékké téve Borz koma kellemetlen illatát. Aztán szellő kélt, s a két jóbarát csodálkozva ugrott ki a fürdőszoba kövére.

– Hogy te milyen szép lettél! – Kerekedett el a Borz szeme pajtására tekintve. Az meg a száját tátotta el az ámulattól, ahogy barátjához hajolt.

− Friss és jó…. Az illatod csodálatos!

− Ha már jól kiörömködtétek magatokat, nem kellene meglátogatni Nikit és Ferikét?

− Kiiiit?

−…és kit? – Lepődött meg a két jóbarát.

Mosó Maci pedig csak rejtélyesen mosolygott, és elindult a gyerekszoba felé, maga után invitálva váratlan (és azóta már kellőképpen megtisztult) vendégeit.

Lassan lemegy a nap. – Gondolta magában, s rögtön tovább is fűzte gondolatait. – A gyerekek is hamarosan aludni térnek. Ez a két kis lurkó vigyázhatná az álmukat. Az én helyem a fürdőszobában van. Tisztaságot és friss illatot csempészek a kimosott ruhákba. Engem ezért szeret a Ház Tündére, de egészen biztosan hamarosan megbékél az új jövevényekkel is, ha látja, hogy Niki és Fecike mennyire szeretik őket. …mert a gyerekek szeretni fogják ezt a két kis fura figurát.

Így hát a nap végére minden a helyére került, s tudta már mindenki, kinek, hol a helye, mi a feladata, hol és hogyan válhat hasznossá. A Ház Tündére is belátta tévedését, s maga adta oda az alvójátékokat gyermekeinek. Niki és Feci pedig boldogan ölelte magához, ki-ki a maga kedvencét.

Esthajnal Csillaga

– Jaj Mami, de jó itt nálad! – Huppant le elégedett sóhajtással kedvenc fotelembe Nikola kisunokám.
– A másik mamának is ezt mondod, mikor nála vagy? – Incselkedtem a kislánnyal.
Picit sajgott a szívem, mert a „másik mama” tulajdonképpen dédnagymama – egyébként az édesanyám – sokkal többet van Nikollal, mint én. Nekem csak a hétvégek jutnak, az sem mindig. Anyu már nyugdíjas, így képes, és mindig kész is rá, hogy a gyerekre vigyázzon, míg engem a munkám gyakran még szombat– vasárnap is lefoglal. Önkéntelenül is volt talán egy csipetnyi provokáció a kérdésemben, egy kis vágy, hogy „veled jobb, mert olyan ritkán látlak”, vagy valami hasonló. Nikola válasza azonban korát meghazudtolóan – még csak öt éves – bölcs.

– Persze! – Mondja nagy komolyan. – Imamánál is nagyon jó, Ő a sétálós mami, te meg a mesélős mami vagy, de ha most nem érsz rá, keress nekem a tévén mesét. Anyuék mindig a Minimaxot kapcsolják be, mert azon nem verekedős, meg félős mesék vannak.
Kis Prücsök, a maga egyszerű, gyermeki módján milyen jól rálát a dolgok lényegére. Anyu panelben lakik, s ha mozgásra vágynak a négy fal közül, hát sétálni indulnak. Kirakatokat nézegetnek, vagy játszira mennek, máskor meg az erdőre, sétálni. Nálunk nagy kert van, lehet labdázni, futkározni, nyáron pancsikolni. Tőlem tehát más kell. A mese. A MESE, mert már tudja, hogy az anyukájának is sokat meséltem, magam kitalálta történeteket, s verseket írtam neki. Megköveteli hát tőlem minimum ugyanazt, amit a „kislány anyuci” megkapott. S milyen igaza van! Imádom a kis kópét. Szívesen játszok, incselkedek vele, mint most is.
– Én most rádérek , úgyhogy mehetünk ki a kertbe játszani.
Nem marad el a hatás, ugrálva kiabál, visong, „rámérsz”, „rámérsz”, majd hirtelen egészen komolyan néz rám:

– Már nincs az az égető nap. Meglocsoljuk a virágokat?