AMTAK E-KÖNYVEK

Babits Mihály

KISEBB VERSFORDÍTÁSAI

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6651-37-2

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. Laptopról vagy megfelelő csatlakozóval telefonról is olvasható.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

Babits Mihály kisebb versfordításai

Tartalom

Babits Mihály kisebb versfordításai

ISMERETLEN ZSIDÓ SZERZŐ

ÉNEKEK ÉNEKE

SZAPPHÓ

APHRODITÉHEZ

BAKKHÜLIDÉSZ

BÉKEDALA

KALLIMAKHOSZ

MINT A VADÁSZ

THEOKRITOSZ

PARASZT HEXAMETEREK

SZERELMES PÁRBESZÉD

PHILODÉMOSZ

A GÖRÖG ANTHOLÓGIÁBÓL

ANAKREÓN

SZERELEM JÁTÉKA

MELEAGROSZ

NYÍL A FEHÉR SZEKFŰ

CAIUS VALERIUS CATULLUS

LESBIÁHOZ

LESBIÁHOZ

LESBIÁRÓL

QUINTUS HORATIUS FLACCUS

MOLLIS INERTIA

ALBIUS TIBULLUS

MEGBÁNÁS

SEXTUS AURELIUS PROPERTIUS

ELMONDJA GYÖNYÖRŰSÉGEIT

PUBLIUS OVIDIUS NASO

NYÁRI DÉL

PETRONIUS ARBITER

EPITHALAMIUM

A VALÓDI GYÖNYÖRŰSÉG

SZENT HILARIUS

HAJNALI ÉNEKE KRISZTUS ÉLETÉRŐL

NICETAS A REMESIANA

HIMNUSZA AZ ISTEN DICSÉRETÉRE

SZENT AMBRUS

ESTI IMÁJA

ÉNEKE ÁGNES VÉRTANÚSÁGÁRÓL

AURELIUS PRUDENTIUS

HIMNUSZA A BETHLEHEMI KISDEDEKRŐL

HIMNUSZA A KAKASSZÓRA

ESTI ÉNEKE

SZENT ÁGOSTON

PSALMUSA AZ ERETNEKEK ELLEN

CAELIUS SEDULIUS

ÜDVÖZLÉSE AZ ISTEN ANYJÁHOZ

ELPIS BOETHIUS

HIMNUSZA PÉTER-PÁL NAPJÁRA

PAULOSZ SZILENTARIOSZ

A GÖRÖG ANTHOLÓGIÁBÓL

VENANTIUS FORTUNATUS

HIMNUSZA A SZENT KERESZTHEZ

NAGY SZENT GERGELY PÁPA

ALKONYI HIMNUSZA

BEDA VENERABILIS

ZSOLTÁRA A MINDENEK URÁHOZ

PAULUS DIACONUS

HIMNUSZA A TENGER CSILLAGÁHOZ

HRABANUS MAURUS

PÜNKÖSDI HIMNUSZA

ISMERETLEN GÓT SZERZŐ

GÓT SZERZETESEK ÉJJELI IMÁJA

NOTKER BALBULUS

KARÁCSONYI SZEKVENCIÁJA

ISMERETLEN SZENTGALLENI SZERZETES

HÚSVÉTI ÉNEKE

RÓBERT KIRÁLY

HIMNUSZA A SZENTLÉLEKHEZ

DAMIANI SZENT PÉTER

HIMNUSZA AZ ÉGI JEGYESRŐL

WIPO

HÚSVÉTI ÉNEKE

HILDEBERT DE LAVARDIN

ALPHA ÉS ÓMEGA

PIERRE ABÉLARD

SZOMBATESTI HIMNUSZA

HIMNUSZA URUNK MENNYBEMENETELÉRE

CLAIRVAUX-I SZENT BERNÁT

UJJONGÁSA JÉZUS NEVÉRE

RITMUSA AZ ISTENI SZERETETRŐL

SZENT HILDEGARD

ÉNEKE A SZENTLÉLEKRŐL

ADAM DE SAINT-VICTOR

MÁRIA-ÉNEKE

HÚSVÉTI ÉNEKE

GUY DE BASOCHES

ÉNEKE A BOLDOGSÁGOS SZŰZRŐL

WALTER VON DER VOGELWEIDE

A HÁRSFAÁGAK CSENDES ÁRNYÁN...

PHILIPPE DE GRÈVE

ÉNEKE MÁRIA MAGDOLNÁHOZ

CELANÓI TAMÁS

ÉNEKE AZ UTOLSÓ ÍTÉLETRŐL

ISMERETLEN FRANCIAORSZÁGI SZERZŐ

HIMNUSZ A SZENT SZŰZ ANYASÁGÁRÓL

SZENT BONAVENTURA

ÉNEKE KRISZTUS IRGALMÁRÓL

AQUINÓI SZENT TAMÁS

ÚRNAPI ÉNEKE

HIMNUSZA AZ OLTÁRISZENTSÉGRŐL

ÉNEKE KRISZTUS TESTÉRŐL

JACOPO DA TODI

STABAT MATER...

DANTE ALIGHIERI

LA VITA NUOVA XXVII

JOHN PECKHAM

HIMNUSZA A SZENTHÁROMSÁGRÓL

ISMERETLEN ANGLIAI SZERZŐ

ÉNEKE KRISZTUS SZERELMÉRŐL

ISMERETLEN MAGYARORSZÁGI SZERZŐ

HIMNUSZA SZENT IMRE HERCEGRŐL

ISMERETLEN NÉMETORSZÁGI SZERZŐ

HIMNUSZ A SZENT SZÜZEKRŐL

KEMPIS TAMÁS

IMÁJA AZ ANGYALOKHOZ ÉS MINDEN SZENTEKHEZ

ISMERETLEN MAGYARORSZÁGI SZERZŐ

HIMNUSZ A SZŰZ MÁRIÁRÓL

MICHELANGELO BUONARROTI

SZONETT

FRANCESCO BERNI

SZERELMESEMHEZ

WILLIAM SHAKESPEARE

SZONETTJEIBŐL

ISMERETLEN MAGYARORSZÁGI SZERZŐ

HÓRA-ÉNEK A HÉTFÁJDALMÚ SZŰZRŐL

PÁZMÁNY PÉTER

ÉNEKE MAGYARORSZÁG VÉDASSZONYÁRÓL

ISMERETLEN SZERZŐ

RITMUSA A MULANDÓSÁGRÓL

ISMERETLEN MAGYARORSZÁGI SZERZŐ

ÉNEK A VILÁG MEGVETÉSÉRŐL

ISMERETLEN SZERZŐ

ÉNEKE KRISZTUS SZÜLETÉSÉRŐL

JEAN DE LA FONTAINE

A SZERELMES KURTIZÁN

JANCSI ÚR GYŰRŰJE

A CSÍPTETŐ

JOHN WILMOT ROCHESTER

TALÁLÓS MESE

VOLTAIRE

FELELET A SZÍV CÍMŰ VERSRE

GIORGIO BAFFO

EGY VERSESKÖNYV ELÉ

STANISLAS-JEAN BOUFFLERS

A SZÍV

JOHANN WOLFGANG VON GOETHE

NATURPHILOSOPHIE

ÁRTATLANSÁG

A PATKÁNYFOGÓ

RÓMAI ELÉGIA

A NAPLÓ

WILLIAM BLAKE

MADÁRSZERELEM

A POKOL KÖZMONDÁSAI

ANDRÉ CHÉNIER

ÉJJELI VENDÉGSÉG

WILLIAM WORDSWORTH

TÜNEMÉNY

AZ ÁLOMHOZ

PIERRE-JEAN DE BÉRANGER

A SZEGÉNY VARRÓLEÁNY

ALPHONSE-MARIE-LOUI DE LAMARTINE

A LIBANONI CÉDRUSOK KARA

PERCY BYSSHE SHELLEY

AZ ÉRZÉKENY PLÁNTA

INDIÁN SZERENÁD

WILLIAM CULLEN BRYANT

JÚNIUS

JOHN KEATS

LA BELLE DAME SANS MERCI

HEINRICH HEINE

A HAZATÉRÉS

LÍRAI INTERMEZZO

OKOS CSILLAGOK

KITTY

MEMENTO

ÉNEKEK ÉNEKE

GIACOMO LEOPARDI

SILVIÁHOZ

NIKOLAUS LENAU

DÉLRE

A NÁDI DALOKBÓL

ELIZABETH BARRETT-BROWNING

A PORTUGÁL SZONETTEKBŐL

ALFRED TENNYSON

SZENT ÁGNES ESTÉJE

AZ ARANY ÉV

NAPPALI ÁLOM

A LÓTUSZ-EVŐK

MAUD

THE DAYS THAT ARE NO MORE

EDGÁR ALLAN POE

ÁLOM AZ ÁLOMBAN

EMLÉKSOROK FRANCIS SARGENT OSGOODHOZ

HIMNUSZ

LEE ANNÁCSKA

ULALUME

A HARANGOK

ÁLOMORSZÁG

ANNI

VALAKINEK A PARADICSOMBAN

EULÁLIA

A HOLLÓ

A KÍSÉRTETES PALOTA

ALFRED DE MUSSET

SZONETT

THÉOPHILE GAUTIER

MIT BESZÉLNEK A FECSKÉK?

TITKOS MÚZEUM

ROBERT BROWNING

EGY GONDOLÁBAN

KÉT VERS

EDWARD LEAR

AZ ASZTAL ÉS A SZÉK

CHARLES-MARIE-RENÉ LECONTE DE LISLE

IN EXCELSIS

CSILLAGHULLÁS

VILE POTABIS

HOMÉRI CSATA

AZ ELFEK

HIALMAR SZÍVE

WALT WHITMAN

HALÁL-ÉNEK

CHARLES BAUDELAIRE

A SZERELEM ÉS A KOPONYA

AZ ÓRIÁSLEÁNY

KÍSÉRTET

A SEMMI VÁGYA

A MACSKA

SZÖKŐKÚT

QUE DIRAS-TU...?

SEMPER EADEM

EGY POGÁNY IMÁJA

SPLEEN

FANTASZTIKUS METSZET

LÉTHE

ÁLDÁS

A BETEG MÚZSA

AZ ELADÓ MÚZSA

AZ ELLENSÉG

KÁR...

A GŐG BÜNTETÉSE

AZ ÉKSZEREK

SED NON SATIATA

A VÁMPÍR

SÍRI BÁNAT

DUELLUM

A MEGSZÁLLOTT

MINDENESTÜL

GYÓNÁS

A SZÉP HAJÓ

ŐSZI SZONETT

BÁNATOS HOLDVILÁG

A REPEDT HARANG

VARÁZS

VÁRATLAN VENDÉG

ÉJFÉLI SZÁMVETÉS

SZOMORÚ MADRIGÁL

INTŐSZÓZAT

AZ ÖRVÉNY

EGY IKÁRUSZ PANASZAI

A HÉT ÖREG

A VAKOK

TALÁLKOZÁS EGY ISMERETLENNEL

A JÁTÉK

HAZUGSÁG SZERELME

A SZÉP CSELÉD

REGGELI SZÜRKÜLET

A GYILKOS BORA

A SZERETŐK BORA

GYÖNYÖRÖK MÁRTÍRJA

KÁRHOZOTT ASSZONYOK

A VÁMPÍR METAMORFÓZISAI

A SÁTÁN LITÁNIÁJA

SZERETŐK HALÁLA

DANTE GABRIEL ROSSETTI

A KÁRTYÁSASSZONY

GEORGE MEREDITH

LUCIFER CSILLAGFÉNYNÉL

GIOSUÈ CARDUCCI

A CARACALLA THERMÁI ELŐTT

ALGERNON CHARLES SWINBURNE

ÁRNY, CSÖND ÉS A TENGER

BALLADA ÁLOMHONRÓL

BÚCSÚ

TENGER ÉS ALKONYÉG KÖZÖTT...

FRIEDRICH NIETZSCHE

A REALISZTIKUS FESTŐ

BOLDOGSÁGOM

A HÉT PECSÉT

DÉLEN

DETLEV VON LILIENCRON

VÁRAKOZÁS

KÉT SZICILIÁN

PAUL VERLAINE

JE NE SAIS POURQUOI...

LA MER EST PLUS BELLE

NEVERMORE

DANS L'INTERMINABLE...

UN GRAND SOMMEIL NOIR...

À CLYMÈNE

FIFI

LE PETIT COIN...

CYTHÈRE

SEMMI MÁST!

INTÉZETI LÁNYOK

OUVERTURE

JEAN RICHEPIN

OCEANO NOX

TERRIENNE

ARTHUR RIMBAUD

ESTI IMÁDSÁG

OSCAR WILDE

CHARMIDES

IMPRESSIONS

LE JARDIN

ARNO MENTÉN

SZIMFÓNIA SÁRGÁBAN

IMPRESSION DU MATIN

ENDYMION

SZERENÁD

MADONNA MIA

AZ ARANY-SZOBÁBAN

AVE IMPERATRIX

LES BALLONS

LA MER

HÉLAS!

REQUIESCAT

VÍZIÓ

ERDŐBEN

SAN MINIATO

AVE MARIA GRATIA PLENA

WILLIAM BUTLER YEATS

SZERELMESÉT HALOTTNAK KÍVÁNJA

JOHN GALSWORTHY

BURY HILL

JOVAN DUČIĆ

TEREMTÉS

REFRAIN

WALTER JOHN DE LA MARE

ARÁBIA

JOHN DRINKWATER

NYÁRVÉG

ANNE WICKHAM

AZ ANNUNCIÁCIÓ UTÁN

SIEGFRIED SASSOON

A HATALOM ÉS A DICSŐSÉG

VERNON DUCKWORTH-BARKER

EGY FELHŐHÖZ

ISMERETLEN ZSIDÓ SZERZŐ

ÉNEKEK ÉNEKE

Szép vagy, óh szerelmesem, szép! Lábadat saru
díszíti, ritka drága gyöngyű;
tomporodnak kerülete, mint a mesterek kezébül
kikerült kösöntyű.

Lábad szára mint aranyszín fundamentumon szö-
kellő karcsú oszlop, márvány;
a te két emlőd nyugalma mint a liliommezőkön
legelő két bárány.

Köldököd mint illatozó olajok nyomától síkos szép
kerekded csésze,
Hasad mint a zaffirokkal rakott elefánttetemnek
drága tündöklése.

Hasad mint a liliommal körös-körül megkerített
dús gabonaasztag;
karod ámbraszín pereccel, két kezed nehéz
gyűrűkkel aranyosan gazdag.

Bal kezed a fejem alatt, jobb kezeddel meg-
ölelgetsz, megcirógatsz, édes;
nyakad mint a karcsú torony kimagaslik hason-
lóan Libanon hegyéhez.

Nyakad mint a Dávid tornya; méz csepeg nyelved
hegyéről; ínyed édességes;
fogaid mint most fürösztött tiszta hófehér juhocs-
kák; ajakad tömjénes.

Halántékod mint a sűrű selyem lomb közül kitetsző
darab pomagranát;
szemed mint a kék halastó; arcod ékességeinek
ki mondhatja számát?

Tégy engem mint egy pecsétet a te kebeledre,
mint egy bélyeget karodra,
mert kemény a szerelem mint a koporsó, és erős
mint nagy vizeknek sodra.

No, szerelmem, gyere menjünk a mezőre, illatoznak
künn a mandragórák;
már a szőllő is virágzik s kifakadtak ajtónk előtt
a gyümölcshozó fák.

SZAPPHÓ

APHRODITÉHEZ

Tarka trónodról, ravasz istenasszony,
mért küldesz nékem, szerelemkirálynő,
bút és bajt mindég, te örök leánya
fényes egeknek?

Mért nem jössz inkább, ahogy egyszer jöttél,
hallottad kérő szavamat, kiléptél
kedvemért apád aranyos házából
és befogattad

cifra hintódat; lebegő galambok
vonták azt fürgén a sötétbe-süllyedt
föld felé; szárnyuk sebesen csapdosva
vert a nagy égben,

s már itt is voltak; te pedig, te boldog,
istenarcodon mosoly ült, és nyájas
szóval kérdeztél, mi bajom van és mért
hívlak az égből

és mi volna megkeserült szivemnek
kívánt orvossága? "Ki bántott, Sappho?
kit küldjek kemény szerelem szavával
téged ölelni?

Ha eddig került, ezután majd üldöz;
hogyha semmit nem fogadott el, eztán
ő ad már, s ha nem szeretett, szeret majd,
bár ne akarjad."

Jer most is hozzám, a nehéz gondokból
oldd föl szívemet, s amiért eped, ne
sajnáld teljesíteni; légy harcomban
drága szövetség.

BAKKHÜLIDÉSZ

BÉKEDALA

Minden jó magvat a Béke hint
e földre: aranyt,
ajakunkra mézes
énekek virágait,
szőke tüzek lobogását
égetni ökrök combjait
s gyapjas juhokét csodaszép
oltárköveken,
s drága fiuknak időt
tanulni táncot és zenét!
Fekete pókhálók
fonják be a rémes
paizsoknak ércfogóját
s a lándzsa vas hegyét s a kard
két élét rozsda emészti.
Trombitáknak
rezes öble nem rikolt
és lelkünk méze, az Álom
nem lesz, a szívbüvölő,
szemeinkhez hűtelen.
S haj! lakomák
uton-utfelen
s szeretők édes dalai lobognak!

KALLIMAKHOSZ

MINT A VADÁSZ

Mint a vadász a hegyekben az őzike lábanyomát, a
nyúl szaladó árnyát kergeti hóvizen át
s nem csügged; de ha így szólnál neki: "Itt van előtted
mozdúlatlan a vad!" - rá se tekintene tán:
épilyen a szerelem, mert üldözi azt, ami illan,
s elfordúl attól, ami kinálja magát.

THEOKRITOSZ

PARASZT HEXAMETEREK

Fűzzétek nótába nevét karcsú szeretőmnek,
drága kilenc Múzsák; szebb lesz akiről ti daloltok.

Szíria lányának csúfol mindenki, soványka,
naptól barna leány - de szivem szeme mézszinünek lát.

A violák se világosak és sötétszin a jácint,
mégis színesek ők és díszei a koszorúknak.

Kecske a gyenge füvet, farkas hajszolja a kecskét,
eke után daru száll: úgy járok én teutánad.

Krőzus kincse ha lenne enyém, kiveretném
képeinket arany fogadalmúl Aphroditének,

téged a nádsíppal, kezeidben rózsa vagy alma,
magamat új ruhába, vasárnapi drága cipővel.

Édes, a lábad olyan, mint könnyű disz oszlopok alján,
hangod muzsika, mozdulatod kimondani nincs szó.

SZERELMES PÁRBESZÉD

LEÁNY
Mind gonosz a pásztor: pásztor csalogatta Helénát!

PÁSZTOR
Ment a pásztor után az okos Heléna magátul.

LEÁNY
Mit dicsekedsz, te gonosz?... Mondják, hogy a csók csupa semmi.

PÁSZTOR
Mennyi drága gyönyör fér ebbe a semmibe mégis!

LEÁNY
Megmosom a számat, kiköpöm belőle a csókod!

PÁSZTOR
Megmosod a szácskád? Ideadd, hadd csókolom újra!

LEÁNY
Szép dolog, ily fiatal leányra kivetni a hálót.

PÁSZTOR
Mit dicsekedsz? Mint álom múlik el a fiatalság.

LEÁNY
Még nem ért meg a fürt, nem nyílt ki egészen a rózsa.

PÁSZTOR
Jőjj az olajfa alá, súgok egy szót drága füledbe!

LEÁNY
Nem megyek én, ismerlek, a múltkor is így csalogattál!

PÁSZTOR
Jőjj no, a szilfa közé, hallgasd meg kis furulyámat!

LEÁNY
Gyűlölöm a furulyát, csak menj, furulyázz te magadban!

PÁSZTOR
Nem félsz, büszke, hogy Aphroditénak bosszuja megver?

LEÁNY
Bánom is Aphroditét; csak Artemis áldjon; elég az!

PÁSZTOR
Óh ne mondj ilyeket, mert szörnyen rád veti hurkát.

LEÁNY
Vesse csak: akkor is Artemis engem védeni fog majd.

PÁSZTOR
Nem kerülöd ki Erost; egy lány se kerülte ki még őt!

LEÁNY
Elkerülöm bizony én; csak vidd te magadban igáját!

PÁSZTOR
Félek, hogy nem is én, de silányabb lesz szeretőd majd.

LEÁNY
Ejhaj, mennyi legény szeretett már, egy se büvölt el!

PÁSZTOR
Annyi után magam egy, jöttem könyörögni szerelmed!

LEÁNY
Mi tegyek, édesem? A szerelem csupa bú s keserűség.

PÁSZTOR
Nem bús, nem keserű, a miénk csupa táncos öröm lesz.

LEÁNY
Azt mondják, retteg párjától mindenik asszony.

PÁSZTOR
Azt inkább, hogy "nincs amitől rettegne az asszony".

LEÁNY
Rettegek én a gyerektől s kínjától a szülésnek.

PÁSZTOR
Artemis istennőd majd megkönnyíti szülésed.

LEÁNY
Rettegek attól, hogy szépségemet el ne veszítsem.

PÁSZTOR
Gyermekeidben a szépséged szebb napra derűl még.

LEÁNY
És ha tied leszek, illendőn te milyen hozományt adsz?

PÁSZTOR
Mind az egész csordám, s erdőimet és legelőmet.

LEÁNY
Esküdj meg, hogy nem hagysz el, ha betöltöm a vágyad!

PÁSZTOR
Nem, soha, bárha magad kergetnél messze magadtól.

LEÁNY
Készítesz nyoszolyát, építesz szép kicsi házat.

PÁSZTOR
Készítek nyoszolyát, pásztorkunyhómban uralkodsz.

LEÁNY
Mit mond majd az apám, mit mondok majd az apámnak?

PÁSZTOR
Megdícsér az apád, ha nevem meghallja s örül majd.

LEÁNY
Mondd meg hát a neved! (Milyen édes néha a név is!)

PÁSZTOR
Daphnis enyém, Lykidas az apám, felesége Nomaié.

LEÁNY
Jónevü régi család, de bizony magamé se silányabb.

PÁSZTOR
Jól tudom azt: hisz apád maga a jómódu Menalkas.

LEÁNY
Merre van az erdőd, nosza mondjad, melyik a földed?

PÁSZTOR
Nézd, ahol ott az a pár gyönyörű ciprusfa virágzik.

LEÁNY
Rágd a füvet, kecském! megnézem azt a kis erdőt.

PÁSZTOR
Csöndbe legelj, tehenem! míg megmutatom kicsiny erdőm.

LEÁNY
Mit művelsz, te gonosz? Mért nyúlsz mellemre kezeddel?

PÁSZTOR
Gömbölyödik már két kerek almád: hadd tapogassam!

LEÁNY
Zsibbadás vesz erőt rajtam; viszed el kezed onnan?!

PÁSZTOR
Mit félsz, drága leány? Amit én akarok, nem olyan rossz.

LEÁNY
Nézd, árokba tepersz, szép tiszta ruhám csupa sár lesz.

PÁSZTOR
Nem lesz sár, aranyom: terítek alá puha gyapjut.

LEÁNY
Jaj, mit akarsz? Övemet jaj, mért oldod le csipőmről!

PÁSZTOR
Ezt vetem első áldozatul ma Aphroditének.

LEÁNY
Várj, nyomorult! Meglep valaki! Nem hallod-e? Szólnak!

PÁSZTOR
Egymás közt suttognak a ciprusok ágai rólunk.

LEÁNY
Meztelenül maradok: lásd, ronggyá tépted a szoknyám!

PÁSZTOR
Új szoknyát, drágábbat adok majd érte cserébe.

LEÁNY
Lám, fűt-fát megigérsz, ki tudja, mit adsz meg a végén?

PÁSZTOR
Bár a lelkemet, életemet tudnám odaadni!

LEÁNY
Artemis, könyörülj, hogy nem maradok csapatodban!

PÁSZTOR
Aphroditénak üszőt viszek, egy kis borjut Erósnak.

LEÁNY
Szűzlány jött ide, jaj, már nem szűzlány megy el innen!

PÁSZTOR
Nem szűzlány, hanem asszony: az én kis arany feleségem.

Így a titkos nász megesett. És két szeretők ott
egymásnak nótás szavakat vigadozva feleltek.
S így aztán a leány juhait ment őrzeni, földre
sütve szemét, szégyenlősen, de örülve szivében,
s ment a legény csordája után, betellve a násszal.

PHILODÉMOSZ

A GÖRÖG ANTHOLÓGIÁBÓL

Óh láb, óh lábszár, s amikért elzülleni nem kár,
óh comb, óh lágyék, tompora s gömbölyü far!
Óh váll, óh emlők, s te megejtő karcsú nyak íve,
óh gyönyörű két kéz! óh szemek, őrületem!
Óh buja mozdulatok, s szájt szájra fűző buja nyelvek
csókjai, óh ideget fölkavaró buja hang!
Nem görög asszony szült, Flórám, és nem dalolod bár
Sapphót - Perseus is hindu leányt szeretett!

ANAKREÓN

SZERELEM JÁTÉKA

Engem a Szerelem piros
lapdával sziven ért, és egy
szépcipőjü, aranyhajú
lánnyal játszani hívott.

Lesbosban született a lány.
Csak csúfolta fehér fejem
s elfutott gonoszul, gonosz
társnőjére kacsintva.

Óh dacos szemü drágaság!
Vágyom rád, de te meg se látsz.
Fájón rázza gyerek-kezed
életem zaboláját.

MELEAGROSZ

NYÍL A FEHÉR SZEKFŰ

Nyíl a fehér szekfű, nyíl már az esőbe szerelmes
nárcisz, nyílnak már a hegyi líliomok.
Nyílik már a leány, rózsák rózsája, s a szívben
a fiatal vágyak drága virága kihajt.
...Óh ragyogó, zöldfürtü mezők, be hiába nevettek!
Szebb csokor ő, mint méz-illatu bokraitok.

CAIUS VALERIUS CATULLUS

LESBIÁHOZ

Kérded, hány ölelésed kéne nékem
ahhoz, Lesbia, hogy szivem betelljék?
Kérdjed, hány a homokszem a kiégett
pálmás Libya messze sivatagján,
hol bús nap tüzesíti ős királyok
sírját, s templomok ódon kőpárkányát,
kérdjed, hány lesi csillag titkos éjen
emberek gyönyörét, s dugott szerelmét:
annyi kéne szegény Catullus őrült
szívének ölelésed, hogy betelljék;
annyi, hogy se kiváncsi ész ne tudja
számon tartani azt, se rontó, rossz nyelv.

LESBIÁHOZ

Asszonyt nem tudhat jobban szeretője szeretni,
mint ahogy én téged, Lesbia, bús gyönyöröm
s nem lehet e földön hűség több oly igaz és nagy,
mint amilyen hozzád rab husomat kötözi.
Óh de mivé lettem! már úgy vagyok a te hibádból,
oly vak vággyá vált bennem a hű szerelem,
hogy szívem, bár szűz lennél, nem tudna becsülni,
s bár ezer aljas kéj ajkai nyalnak: imád!

LESBIÁRÓL

Óh jaj, Lesbia, az én Lesbiám, a
drága Lesbia, az akit Catullus
forróbban szeretett, mint önmagát, mint
minden édes-övét: most sarkon, utcán
... kolódik egész nemes Rómával!...

QUINTUS HORATIUS FLACCUS

MOLLIS INERTIA

Mérthogy agyamban olyan tétlenség akkora fáradt
feledékenység terhe nyom,
mintha a léthei álmotadó ital égne kiszáradt,
eltikkadt, forró torkomon?
Kérdezed, óh Maecenas, kérdésed megöl engem:
egy istenség, egy istenség
tiltja hogy a megigért, elkezdett jambusi versem
pálcára göndöríttessék.
Mert szeretek. Hajdanta Bathyllost, samosi párját
így szereté Anakreon.
Domboru lanttal az is gyakran siratta meg álmát,
de nem kimért verslábakon.
Égsz magad is. Lángod szépségben a trójai vésszel
versenyez: örülhetsz te még.
Engem azonban olyan szabadoslány, Phryne, emészt el,
kinek egy férfi nem elég.

ALBIUS TIBULLUS

MEGBÁNÁS

Esküszöm - és ne szeress, ne legyen rám gondja szivednek,
mely még pár nap előtt híven epedt szivemért,
hogyha egész fiatalságom ezer ostobasága
jobban bánt valaha, mint az a tegnapi egy
bánt: hogy csóktalan elmentem tőled haragomban
és letagadta magát ajkamon a szerelem.

Mert hiába kivánnám borral búmat elűzni:
könnyé válik a bor, s én csupa könnyet iszom.
És hiába kivánnék mást ölelni, ha szívem
rab már, s más mellett cserbehagy az ölelés.
Csak te vagy aki nekem még tetszhetsz; nincs szemeimnek
széplány Rómában: csak te magad vagy a szép.

SEXTUS AURELIUS PROPERTIUS

ELMONDJA GYÖNYÖRŰSÉGEIT

Boldog idő! Boldogságomtól boldogitott ágy!
Éjjeli boldog idő! Boldog a bölcs szerető!
Édes az esteli szóváltás a lámpavilágnál,
és ha a lámpa kihunyt, édes az éjjeli harc.
Változatos harc volt: majd meztelen emleje lett pajzs,
majd dacosan komorult, s inge nyakára borult.
Majd ha a pillákat szemeimre lenyomta az álom,
csókkal nyitva ki, szólt: "Lanyha, te alva heversz?"
Két karodat hány-mód és hány ölelésre cserélted,
s mily makacson késtek csókjaim ajkaidon!
Óh csak az élvezetet ne vakítsd meg irigy takarással:
tudd meg: a szem gyönyöre vezeti vágyaimat.
Lásd, Helenát is meztelenül szereté meg Páris,
amint Menelaos ágya közül kiszökött.
S Endymion, kit a Nap ragyogó nővére megejtett,
a csupasz istennőt meztelenül ölelé.
Hogyha azért gonoszul takarózván fekszel a párnán,
meglásd, kandi kezem összeszakítja ruhád!
Sőt ha tovább ingerled a vágyam durva haraggá,
rózsákat karodon mély harapás sebe fest.
Nem gátolhat a játékban tömör és kerek emlőd,
hadd szégyelje magát az, aki csúf s anya már,
de te itasd szemem a buja látás drága borával,
míg csak tűri a sors, s nem jön a végtelen éj.
Óh bár úgy fonnánk testemmel testedet egybe,
hogy szent láncaikat szét sose törje idő,
mint ahogy a gerlék egyforma s örök szerelemben
csókosan élvezik át isteni életüket.
Balga keresheti csak végét az igaz gyönyöröknek,
mert az igaz vágy nem ismeri a zabolát;
és hamarabb megcsalja a gazdát a bevetett föld,
és hamarább űz Sol zord fekete lovakat,
és vizeit hamarább csalogatja vissza a forrás,
száraz medrében hagyva halott halait,
mint hogy én máshoz dobogó szívvel közelítsek:
ő volt hajnalom, és ő legyen alkonyom is!
Adna ily éjeket, életnek sok volna egy év is!
s nem sírnék, amikor hívna a csónakos agg.
Adna sok ily gyönyör-éjt, ragyogó mennyekbe röpülnék:
koldus is isten lesz isteni karjaiban!
S bár mindenki csak ezt vágyná: vigadozva heverni
víg szeretők bor- s mézillatu combjai közt:
kard, kürt, hadihajó nem volna, se gyilkos erőszak,
Adria nem verné harcosaink tetemeit,
s Róma! örök diadalmaidért gyűlölve örök gyász,
gyermekeid gyásza most nem alázna porig!
Engem méltán ér unokák dicsérete: istent
nem sértette vidám örömeim pohara.

Te pedig, édesem, élvezz! élvezz! - Csókjaidat ha
mind elcsókoltad: látni fogod, be kevés!
Látod? -: az elnyilt rózsáról hullongnak a szirmok,
sárgúló levelek úsznak a váza vizén!
Éltünk büszke gyönyör, ragyogás, s holnapra mögöttünk
döngve becsapja talán érckapuját a halál.

PUBLIUS OVIDIUS NASO

NYÁRI DÉL

Forró nyár; fele útját járta meg a nap az égen,
lankadt tagjaimat lágy kerevetre vetem.
Félig nyitva zsalum, félig leeresztve a függöny.
Mint mikor az erdőn lombba szürődik a fény,
vagy mikor eltün a nap, s halk árnyakkal jön az alkony,
vagy mikor oszlik az éj: csöndbe dereng a szoba.
Illik az ily halk fény, ha szemérmes látogatót vársz:
a remegő lánykát merni tanítja az árny.
Ime Corinna bejő, öltözve rövid tunikába;
kettős hajfonata rejti nyakának ivét:
így mehetett hajdan nyoszolyája felé Semirámis,
így a hires Láis dús szeretői elé.
Ritka szövésű finom tunikája, nem sokat árt az:
mégis tépte kezem, s védekezett a leány,
védekezett a kacér, noha győzni percre se kívánt,
s végre mohón önkényt adta föl a diadalt.
S óh mikor ott állott ruha nélkül előttem! alakján
szomjú szemem nem lelt egy makulányi hibát.
Mily vállat láttam! mily dús karokat tapogattam!
mily dagadón idomult emleje ujjam után!
S csókvert melle alatt mily tündöklő sima has nyúlt!
Mily buja, dús csípők! Mily fiatal, deli comb!
Mit soroljam el egyenkint? Nem volt hiba benne,
s minden szépségét meztelenűl ölelém.
Gondolhatni a többit!... Lankadtan pihenünk már...
Óh csak bús nyaraim sok dele volna ilyen!

PETRONIUS ARBITER

EPITHALAMIUM

Nászra ma hát, gyöngypár; izzadjatok a szerelemben,
várjatok egy lénnyé, susogással, mint a galambok,
karral, mint indák, csókokkal, mint csigahéjak.
Vad játékaitokra az őrmécs fénye ragyogjon:
mindent lát éjjel, mindent feled reggel a lámpás.

A VALÓDI GYÖNYÖRŰSÉG

Csúf és kurta a Teljesűlés kéje;
megvolt, s törve sóhajtasz: "Kár, hogy megvolt!"
Kedvesem, ne siessünk, mint a barmok,
vágyainkat a Pillanatba ölni:
mert ellankad a tűz, elvész az érzés.

Inkább végtelen - így, így! - ünnepelvén
nyujtsuk a boldog heverést s a csókot!
Így majd semmi csömör nem ér el, semmi
lankadás; gyönyörünk volt, van, lesz, mindig
újra kezdődik, soha sincsen vége...

SZENT HILARIUS

HAJNALI ÉNEKE KRISZTUS ÉLETÉRŐL

Himnuszt mondjon minden testvér, himnuszt zengjen énekünk,
dalolván Krisztus királynak köteles dícséretet!

Te Ige az Úr szivéből, Út, Igazság és Ige,
akit Jesse vesszejének, oroszlánnak olvasunk,
atyád jobbja, hegy és bárány, sarkalatos sziklakő,
vőlegény, isten, galamb, láng, égi pásztor és kapu!

Ki prófétákban találtatsz, s századunknak adatál;
századok előtt ki voltál, első század Atyja te!

Atyja égnek, földnek atyja, tengereket sürlelő,
s mindeneknek alkotója amit az Úr élni hív;
te kit Gábriel szavára szűzlány méhe fogadott!

Szent magzattal duzzad a méh; s int az ég hogy hinni kell
e sohsem látott új dolgot: fiatszűlő szűzleányt.

Elsőbb csillagjáró bölcsek imádták a Kisdedet,
aranyat és tömjént hozva mint királyi adományt:
s így jött Heródeshez hír, hogy hatalmára les veszély.

Akkor csecsemőket gyilkol, s támad vértanúsereg.
A gyermeket messzementik hol a Nílus vize foly,
s (Heródes hunytán) nevelni visszakapja Názareth.

Kicsikorban tett már s ifjan ég kegyéből sok csodát;
sok lappang, sokat fölírtak, sokat látott sok tanú;
mennyek országát hirdette, s tettel pecsétlé a szót.

A gyengéket meggyógyítja, a vakokra fényt derít;
szavától tisztul a poklos és föltámad a halott.
Borrá, hol a bor hiányzik, váltja a kancsók vizét.

Öt kenyérrel és két hallal lakat ötször ezreket
s még a vendégség morzsáit hordja tizenkét kosár
s a füben nyugvó nép ajkán a dicséret nem apad.

Választ kétszer hat apostolt, hirdetni az Életet,
kik között akadt a Júdás, aki árulója lett.

S Annás főpap katonáit áruló csók vezeti
és az ártatlan rabbá lesz, elhurcolják, nem csatáz;
hamis váddal törnek rá, hogy Ponciushoz átvigyék.

Mindent meghány a helytartó, semmi bűnét nem leli.
De a nép mind azt kiáltja: el kell venni életét
Caesar biztonsága végett! - és a népé lesz a Szent!

Vad szavakkal támadnak rá; tűr korbácsot és köpést.
Végül a Keresztre vonták, gazokért az Igazat.
Aki húst öltött és meghalt: így győzte le a Halált!
Ott függ, és nagy kiáltással hívja atyját, Istenét.

Jön a halál és megoldja Krisztus láncát, tagjait.
Kárpit hasad, templom tárul, a világra éj borul
és kikelnek a sírokból régen elzárt tetemek.

Ott akkor a boldog József dús kenettel keneté
s friss vászonpólyába kötve gyásszal tette föld alá.
Testét Annás őriztetvén katonákat állitott,
látni, beváltja-e Krisztus, amit élve megigért?

Remegnek a katonák az Angyaltól, ki színfehér
köntösének sugarával minden selymeket legyőz.
Krisztus fölkel, test és lélek, s elmozdítja a követ.
Látja ezt Judaea, látja, és tagadja hazugul.

Legelébb az asszonyok közt kél a hír, hogy Jézus él:
megjelent nekik gyászukban, viditotta bánatuk.
Majd apostoloknak adta tudtul, hogy harmadnap őt
halottaiból kikölté égi Atyja jobbkeze.

A választott testvéreknek így mutatja meg magát,
s ha kétkednek, hogy föltámadt, bejön zárt ajtókon át.
Inti a Törvényre őket, küldi Szentlelkét nekik:
Isten lelkét, a Háromság összetartó szellemét.

S szabja, hogy kereszteltetvén világszerte, aki hisz,
az Atya nevét imádva, híven vallva a Fiút,
s a Lélekben megfürödve lássa a hit titkait,
megfürödve, újraszűlve, mint Istennek gyermeke.

Hajnal előtt, minden testvér, zengjük ama Glóriát,
amely megtanított rá, hogy életünk nem múlik el.

Kakas hangja, szárnya tapsa, érzi a kelő napot.
Mi imával s dallal hívjuk, amit jönni vár hitünk
és a végtelen felséget énekelve végtelen
hajnal előtt, világ előtt, zengjük a Krisztus királyt.

NICETAS A REMESIANA

HIMNUSZA AZ ISTEN DICSÉRETÉRE

Téged Isten áldunk.   Téged vallunk miurunknak,
Téged az egész föld   úgy imád mint örök Atyját.
Néked minden Angyalok,   Néked egek és minden hatalmasságok
Néked kerubok és szeráfok   kiáltoznak szünhetetlen hangon
"Szent vagy, szent vagy, szent vagy   seregek ura, Istene!
Egek és föld telistele   fenségednek sugaraival."
Téged a dicső   apostolok kórusa,
Téged próféták   dicséretes hadai,
és mártirok fehérruhás   sokasága magasztal.
Néked az egész földön   hitvallást tesz a szent ekklézsia.
Szabadítsd meg a Te népedet, Uram   és áldjad meg a Te örökségedet!
Igazgasd őket és emeld föl őket most és   mindörökké!
S naponta nem szününk   magasztalni Téged.
És dícsérjük szent nevedet   századokig és századok századain.
Méltóztassál, Uram, ama napon   vétek nélkül megőrizni minket!
Könyörülj mirajtunk!   Úristen, könyörülj mirajtunk!
Teljesedjen, Uram, mirajtunk a Te irgalmasságod,
amiképen reméltünk Tebenned!

SZENT AMBRUS

ESTI IMÁJA

Isten, te mindentalkotó,
egek vezére, aki dús
fénnyel ruházod a napot,
álom-malaszttal a vak éjt,

hogy oldott tagjainkat új
munkára edzze a szünet
s fáradt velőnket és borús
aggályainkat oldja föl:

hálát a végzett nap miatt
s imát az éj elé, miként
fogadtuk, hogy majd megsegíts,
mond néked híven himnuszunk.

Te légy, kit szívünk mélye áld
és hangunk harsonája zeng,
kit szomjaz minden tiszta vágy
s imád a józan értelem,

hogy, ha az éjszakák köde
homályba csukja a napot,
a hit ne tudjon ily homályt,
hit világítsa ki az éjt.

Aludni lelkünket ne hagyd;
csupán a bűn aludjon el;
s a hit hűsítse a szüzek
álmának forró gőzeit.

Levetve síkos gondokat
rólad álmodjon mély szivünk;
s föl ne riasszon az irígy
szellem csele: a rémület.

Kérjük a Fiút és Atyát
s a kettejükből áradó
lelket: hatalmas Háromegy,
vedd szárnyad alá, aki kér.

ÉNEKE ÁGNES VÉRTANÚSÁGÁRÓL

Ágnes boldog szüz, e napon
született, mikor szellemét
szent vérével öntözte meg
s úgy küldte vissza ég felé.

Még férjhezmenni fiatal,
vértanuságra már erős:
holott a férfihit meging,
s a fáradt vénség megtörik.

Kettős gonddal a remegő
szülők őrzik a lányszobát,
de minden ajtón áttör az
igázhatatlan áhitat.

Azt hinnéd, nászra vezetik,
oly vidám arccal lépeget;
különös nászkincset visz ő
s szív-vére lesz a hozomány.

Fáklyát kap kézbe, hogy hamis
istennek gyújtson illatot,
s felel: "Krisztus szüzeihez
nem ilyen fáklyák illenek.

E tűz eloltja a hitet!
Ez a láng elfedi a fényt!
Vágj, pallos, vágj! hogy elfolyó
vérem az oltárt fojtsa ki!"

Mily szép volt, megsebezve még!
Magára vonta öltönyét.
Szemérme legfőbb gondja, hogy
meg ne láthassák meztelen.

S meghalt; de még szemérme élt.
Arcát kezével fedte ő.
Mikor elesett: térdre hullt
illendőn, szépen, megadón.

AURELIUS PRUDENTIUS

HIMNUSZA A BETHLEHEMI KISDEDEKRŐL

Mártírbimbók, köszöntelek,
akiket napjuk küszöbén
Krisztus üzője fölkapott,
mint rózsaszirmokat a szél!

Mit használt Heródes büne?
Ti, első Krisztus-áldozat,
gyerekraj, pálmátokkal és
koszorutokkal játszotok.

Hallja a zsarnok és remeg:
királyok úra földre jött!
Eszeveszetten riad a
hírnökre: "Szolga, fogj vasat!

Vesszen a fiucsecsemő
ahány van! A dajkák ölét
takarjátok ki, netalán
rejthetne férfigyermeket!"

S őrjöngve a hóhér kivont
karddal szúrkálja a minap
született gyenge testeket;
szaggatja ujdon életük.

Óh barbár látomány! alig
talál a gyílkos kés helyet
a szegény kicsi tagokon
ahova leszálljon a seb.

S mit használt minde szörnyüség?
A kortárs vér folyóiból
épségben Krisztus egyedül
és érintetlen fölmerül.

HIMNUSZA A KAKASSZÓRA

A hajnal szárnyas hírnöke
az új nap jöttét zengi már
és a lelkünket fölverő
Krisztus megint életre hív.

"Vigyétek - szól - az ágyakat:
mindent mi álmos, rest, beteg!
Tisztán, virrasztva, józanul
várjatok: már közel vagyok."

Jézust kiáltsa hát imánk
virrasztva, esdve, zokogón:
a tiszta szívet a feszült
ima szunnyadni nem türi.

Vágd el az álmot, Krisztusunk,
törd meg az éj bilincseit;
oldd le rólunk a régi bűnt
s deríts új világot reánk!

ESTI ÉNEKE

Isten hivője, eszmélj,
hogy a Mosdó s a Forrás
szent harmata fürösztött
s krizmával bélyeges vagy!

Tedd hogy, ha hív az álom
és vár a tiszta fekhely,
homlokod és szivednek
helyét kereszt jegyezze.

Mert az a bűnt elűzi,
fut tőle a sötétség
s a szív, mely néki hódolt,
már nem tud ingadozni.

Messze, messze, ti kóbor
álmok szörnyei, messze
maradj, makacs ravaszság
szemfényvesztése, tűnj el!

Kanyargós testü Kígyó,
aki ezer gyürűn át
ezer fodor csalással
izgatsz nyugodt szivünkben,

távozz, mert itt a Krisztus!
a Krisztus itt van, olvadj!
a Jel amellyet ösmersz,
bandádat elitéli.

A test most kis időre
fáradt, hever, hanyatlik,
de álom közt is, alva,
Krisztusról zeng a lélek!

SZENT ÁGOSTON

PSALMUSA AZ ERETNEKEK ELLEN

Mind, akik Békére vágytok, nézzétek az Igazságot!

A bűnöknek sokasága a hivőket megzavarja.
Azért intett az Úr minket figyelmeztetni akarva,
mondván: Mint kivetett háló a Mennyeknek birodalma,
mely felé gyűl mindenünnen millió hal, vegyes fajta,
akiket szétválogatni kivontak a tengerpartra,
jót bárkába gyűjtve, rosszat visszadobva tengerzajba.
Evangélium tudója, reszkess ezt a példát hallva!
Lásd, az Egyház az a háló, tenger a világ viharja;
jó ember és gonosz ember benne a hal, vegyes fajta,
kik világ végén szétválnak s ott lesz majd a tenger partja.
Aki a tengert imádja, az a Hálót szétszakajtja:
sohse jut szentek honába, ahol vár a Gyűjtősajka.

Mind kik a Békére vágytok, nézzétek az Igazságot!

CAELIUS SEDULIUS

ÜDVÖZLÉSE AZ ISTEN ANYJÁHOZ

Szentanya, üdvözlégy! Ménedből jött a Király, ki
földet-eget tart százakon át birodalmas erővel,
mely a mindenséget örök gyűrűjébe kerítve
végtelenül maradand. Te magad vagy az Egy kiben áldón
az anyaság örömét szüziségnek szenteli fénye;
Egy, ki előtt nem járt és nem jön utána hasonló;
Egy, aki Krisztusnak tetszett: példátlan asszony!

ELPIS BOETHIUS

HIMNUSZA PÉTER-PÁL NAPJÁRA

Aranyfénnyel és rózsadísszel, sugarak
sugara, döntöttél minden századot.
Nagy mártírok vérével fested az eget
e szent napon is, mely a bűnbocsánaté.

Mennyek kapussa, és e földnek Doktora,
korunk bírái, világ igaz fényei,