SUMMANTÓK

Székely Nagy György

Székely Nagy György:

SUMMANTÓK

A barbár jó mindenit!

Szerkesztette:

Ollári-Horváth Andrea

Korrektor:

Gerencsér Veronika

Copytight © Schrauf György

Schrauf Tamás 2025

Borító:

Gyuri és Chat gpt

ISBN 978-615-4780-9

A mű fikció

A történet szereplői, az események, a párbeszédek a szerző képzeletében születtek

Bármilyen hasonlóság valóságos eseményekkel vagy személyekkel a véletlen műve

Köszönet azoknak, akik nélkül ez a történet nem születik meg.

Zolinak és Kingának a képért, ami róluk készült és aztán az enyém lett teljes szívemből.

Elizabeth Debickinek, akiben megláttam a főszereplőmet.

Imrének, a főnökök gyöngyének, mert bírta velem és sok mindenre megtanított.

Bánhidi Lillának, aki a Sorsod Borsod című remek könyvet írta, és aki miatt ez a történet ott játszódik.

A francia daloknak, amik megfogják az ember szívét és összekötik a lelkével.

Horváth Andinak, hogy szerepel a könyvben és sok mindent javított rajta.

Veronikának, hogy rám áldozta az idejét.

Zsuzsának a puha pogácsákért és a kemény kritikákért.

És Aliznak, aki mindig ott van, nekem.

ELSŐ RÉSZ

GUILLOME GRAND:

TOI ET MOI

TE ÉS ÉN

1.

SALVATORE ADAMO:

TOMBE LA NEIGE

ESIK A HÓ

-Mi a rossebb ez?

-Hó. Nem láttá még illyet?

-Mer aszonta ő látott má?

-Még a fél raktárt fe köll pakóni, ne dumájjatok, dógozzatok. Emút a Blek Frászdéj vagy mi.

-Miket nem mondasz a száddal, amibe a kést teszed evés közbe, te?

A három símaszkos alak nevetett. A negyedik egy múzeumból itt maradt forgópisztolyt vett elő.

-Tökön lüvöm aztat, aki nem megyen a szarjéjért!

-Aztat szajrénak mongyák – morogta az egyik símaszkos és elindult a raktárba.

-Na me te tanítasz engemet, a három osztályoddal?

-Van az négy is!

-Oszt honnan?

-Lopta – mutatta a másik símaszkos és ő is elindult.

A harmadik nevetve követte. A pisztolyos férfi zsebre tette a fegyvert. Na ugye látszik ki itt a főnök! Csirizes Józsi! Há ki más? A fickók már kifelé jöttek. Úgy tíz darab laptop volt a kezükben, egyenként. Egyszerre álltak meg és néztek Csirizes Józsi felé.

-Mostan meg mi van? Teherótó. Rárakni, fordúni – mutogatta.

A fickók csak álltak. Csirizes Józsi megfordult és egy magas, borostás, cigarettázó férfit látott. Egy zöld dzsekiben, fekete sapka a fülére húzva. Farmer és egy méretes bakancs. Zsebre dugott kézzel figyelte mit csinálnak.

-Bocsánat, nem akarok zavarni.

-Te meg ki a füttyöm taknya vagy? – vette elő a fegyvert a főnök.

-Micsoda szöveg! Már érdemes volt idejönnöm. Füttyöm taknya? Ez ugye nem a neve?

-Te itten nem leszöl okostojás! – rázta fenyegetően a fegyvert Csirizes Józsi, mire arról leesett a csőrész.

A borostás, dzsekis férfi szolgálatkészen felvette és visszaadta. Csirizes Józsi feléje lépett és élete legnagyobb pofonját kapta. Kicsit a levegőbe emelkedett, neki csattant a teherautónak. Az egyik símaszkos férfi letette a dobozokat és üvöltve lendült a borostás férfi felé. Egy legalább negyvenhatos bakancstalp állította meg, úgy gyomortájon. Aztán hogy ne kelljen görbén járnia, egy jobb horogtól hanyatt dőlt és kis időre kikerült a valóságból. A másik férfi ledobta a cuccot a kezéből és egy deszkadarabot felkapva suhintott a cigarettázó férfi felé. Az megvárta, amíg kaszál párat és fél szemmel a harmadik férfit figyelte, aki már a bicskáját vette elő. Nem tudta kinyitni.

-Bocs, öreg, segítek a haverodnak – kapta el a deszkát a borostás férfi, majd csavart rajta és már a kezében is volt, egy lendülettel vágta fejbe a símaszkos fickót, aki összeesett, mint egy jobb piskóta, mikor kinyitják a sütő ajtaját.

A harmadik férfi még mindig a bicskát akarta kinyitni, de az beszorult. A cigarettázó férfi elpöckölte a csikket és odaállt nézni, mi történik.

-Rozsdás?

-Nem a. Bicska – jött a válasz.

-Világos. A bicska. Rozsdás?

-Hunnajt tuggyam?

-Mikor használtad utoljára?

-Nyóc napja a Vigyor Balog beszót a Jucusra.

-Ne már. A Jucusra? Komolyan? – képedt el a borostás férfi.

A símaszkos még mindig feszegette a bicskát.

-És te lerendezted?

-Nem a. Pofán vágtam aztán megböködtem, mer ű ne böködje a Jucust se elülrű se hátúrú, mert merítem a belit neki.

-Ezzel? – mutatott az ellenálló fegyverre a borostás fickó.

-Rossebet már na! Akkor kinyítt bizton a! – mondta sírós hangon a símaszkos.

-Na add ide, segítek – sóhajtott a borostás férfi és elvette a bicskát, aztán megfordította és simán kinyitotta, majd visszaadta.

-Tudod, pajtás, a bicska is olyan, mint az élet. Van rossz oldala és van jó oldala. Az a kérdés, hol állsz.

-Én itten e, nem látod, na! És most kinyúvadsz bizton a! - kiabálta a símaszkos.

-Megint a rossz oldal – bólintott a borostás férfi, majd villámgyorsan megfogta a símaszkos csuklóját, szorított rajta.

A bicska kihullott a símaszkos kezéből és jajgatva térdre rogyott.

-Há engeggyé má, te fászkáláp!

-Ezt most sértésnek veszem.

-Te itten engeggyé máááá! A zanyád minek szűtt meg te fászkáláp!

-Nagyon szeretett volna gyereket. És látod, sikerült – mosolygott a borostás férfi.

-Rohaggyá meg vele együtt! – sikította a símaszkos, mert csavartak a karján és az nem kellemes.

-Te milyen iskolába jártál, mi? A tehén volt a felírótábla? Anyámat ne szidjad.

-A te ku…

Ekkor a símaszkos szavába vágtak. Visszakézből. A borostás férfi körbenézett. Négy fickó kiterülve. A teherautó meg a szajré megvan. Elővette a telefonját. Pötyögött rajta.

-Langer őrnagy. Igen, a BP. Bukott Pesti. Semmi baj. Járőröket kérek Liszkasomorja, Ipar telep. Megtalálnak. Biztos. Négy gyanúsított. Mi? Nem kell mentő. Hm. Milyen jól ismer, őrmester. Persze megvárom. Húsz perc? Miért? Nem indul a verda. Lovaskocsi? Vicc volt. Úgyse lenne széna. Nem sziréna. Széna…mindegy. Várok – tette el a telefont és újra rágyújtott.

A hó szálingózott, Langer őrnagy kábel kötözővel összehozta a haverokat és felült a teherautó platójára. Pár hét és karácsony. Nekik biztos nem fenyőt állítanak a börtönben. Van ez így.

Tök sötétben indult vissza Sátoraljaújhely felé az útnak nevezett aszfalt maradványon. Ahogy egyszer egy kacagó államtitkártól hallotta:

-Az út azért van, hogy adózzanak utána, nem azért, hogy közlekedjenek rajta.

A Suzuki Vitara szépen haladt, amit anno valamelyik megyei kereskedés ajándékozott a rendőrségnek, ki tudja milyen okból, de az biztos, sem az ok, sem a tettesek kiléte nem derült ki. Mert azért csak úgy nem adtak akkor sem ajándékba milliókat érő autókat. Kis hibája az autónak, hogy piros volt és nem volt pénz átfesteni. Azóta sem. Vagy félmillió kilométer belecsusszant a járműbe és mivel mindenki használta, senki sem törődött vele. Ahogy ez szokás. Mikor dr. Langer Imre alezredest egy röpke fegyelmi tárgyalás után, amit papíron folytattak le, áthelyezték a Borsod Megyei Rendőrkapitányságra, a saját autóját használta. Mire Miskolcra ért már csak őrnagy volt. És megvolt a neve: BP. Bukott Pesti. Langer őrnagy tudta, alig húsz kilométerre a fővárostól a Pest szó az trágár káromkodásnak számít és közutálatnak örvend. Ezt csak akkor lehet fokozni, ha valakit egy vaskos paranccsal odatesznek egy messzi, messzi rendőrkapitányságra. Immáron két éve, hogy Borsod megye az otthona. A saját autója, egy Ford Focus nem bírta a körülményeket és egy intézkedés során három villogó lámpájú rendőrautó mellől ellopták. Senki nem látott semmit, a belső kamerák ki voltak kapcsolva. Vannak ilyen véletlenek. Akkor kért egy szolgálati gépjárművet. A roncstelepre irányították és javasolták a biciklit. Langer őrnagy bólintott és távozott. Este a kapitányság parkolójában minden autó kereke le volt engedve, a kamerák semmit sem vettek fel és senki nem látott semmit.

-Gyakori ez errefelé – bólintott akkor Langer őrnagy, akinek sziklaszilárd alibije volt, éppen akkor tanított jobb modorra három nem a munkából jól élő barna bőrű, sas orrú, fekete hajú férfit, igazi zsírmacsókat, akik közül csak egyet kellett kórházba szállítani nyílt lábszár töréssel.

Tény, több rendőr állította, hogy a három nevelés alatt álló egyént már látták a parkolóban, de azt nem lehetett bebizonyítani, hogy az őrnagynak dolgoztak. Az is tény, hogy másnap a rendőrség garázsában megmutatták neki a piros Suzuki Vitarát, amin akkora rendőrségi embléma volt, hogy az autó színe nem is látszott. Langer őrnagy köszönte és vagy három órán keresztül pucolta a masinát kívül-belül. Majd egy trélerrel elvitette a Suzuki Szabóhoz Szirmabesenyőre. A saját pénzén intézte a javítást. Az autó azóta is produkál érdekes dolgokat. Nem a legerősebb, nem a leggyorsabb, ám legalább nem is megbízható. A furcsasága a zöttyenés volt. Amikor nagyobb kátyúba beleesett az autó, hirtelen minden elment. Elektronika semmi. Ilyenkor Langer őrnagy benyúlt az ülés alá és egy méretes pajszerrel felszerelkezve felnyitotta a motorháztetőt és ráütött a motorra párszor. Amennyiben harmadjára se indult az autó, akkor hívta a Cuccost vagyis Mohácsi Lajos trélerest, aki jött, és felpakolta az autót, majd adott pár szempontot Langer őrnagynak, hogy pont hova és mikor nem kellene figyelni, akkor másnap okés a verda. Okosban.

Már Liszkasomorja határában járt, amikor a cigarettájának a meggyújtásával foglalkozott, ezért nem vette észre az amúgy gyerekkádat megszégyenítő lyukat az úton. Huppanás, sötétség, megállás. Aztán pajszer elő. Motorház tető fel, zseblámpa kézbe, világítás. Ütés egy. Indítás. Ütés kettő. Indítás. Ütés három, pillantás a mobilra. Nincs térerő. Az őrnagy nagyot szívott a cigarettájából és egyre sűrűbben hulló hópelyhekre fújta a füstöt. Becsukta az autót, elindult a falu felé, ahonnan jött. Nem egy kellemes dolog havazás közben egy töksötét úton ballagni egy teljesen kihalt falu felé, de ott majd csak lesz valami. Éjfél körül. A semmi háta mögött kettővel lefelé. Belelépett egy lyukba és pofára esett.

-Hát ami sok az sok – morogta.

A villogó fények és a sziréna meglepte. Egy teljesen kihalt vidéken főleg. Úgy gondolta a városiak már régen végeztek a helyszíneléssel és Miskolc felé viszik a delikvenseket. A szirénázó rendőrautó, egy mentőautóval egyetemben Újhely felől jött. Langer őrnagy nem lepődött meg azon, hogy a riasztása kis késéssel oda is eljutott. A mentőt nem értette. Mindegy, fuvarnak jó lesz. Kiállt az útra és integetett a kezével. A rendőrautó lendületesen jött tovább, néha kicsit farolva, mert egy olyan országban, ahol lassan az időjárás is utasításra működött, téli gumira nem futotta. A rendőrségnek. Örülhet-TEK, hogy gumi van az autón. Még.

Az őrnagy nem hitte, hogy nem fognak megállni. Aztán mikor csak oldalra vetődve tudott elugrani a villogó lámpájú autó elől, elhitte. Levegőbe lőtt a fegyverével. A rendőrautó farolva fékezett. A mentő szintén.

-Tudtam én, hogy megálltok – mosolygott a fejét fogva, mert valahová beverte repülés közben - a leszállást még gyakorolnom kell – morogta.

Két rendőr óvakodott feléje. A fegyverüket mereven előre tartva, egymás mellett jöttek. Ezek sem tanultak semmit, csak be vannak tojva- sóhajtotta Langer és kilépett az útra.

-Fegyvert eldobni! Földre! Földre! – kiabálta az elől lévő rendőr.

A másik kezében remegett a zseblámpa, de ő is kiabált: földre! Langer mondani akart valamit, de rászóltak.

-Nem pofázik, földre! Fegyvert le, földre!

-Figyeljenek rendőr vagyok…

-Pofa be, földre! Nem viccel, földre! – kiabálta az elől lévő rendőr.

Langer őrnagynak ismerős volt a hang. A lámpa pont a szemébe világított. nem látott tőle rendesen.

-Szalkai főtörzs, maga az?

-Nem ismer, földre! Én vagyok, földre!

-Langer őrnagy…

-Pofa be, földre – sikította ismételten a zseblámpás rendőr.

Az őrnagy letette a földre a fegyverét és feltartotta a kezét.

-Maga is, földre!

-Na ne szórakozzon, főtörzs – nevetett Langer őrnagy.

Egy golyó süvített el a feje mellet, a zseblámpás fegyveréből.

-Mi a fasz volt ez, Kenderesi!?

-Valaki lőtt, főtörzs úr!

-Maga lőtt, Kenderesi.

-Én? – mutatott a pisztollyal magára a zseblámpás rendőr majd széttárta a karját.

A közben odaérő mentősök viharsebesen futottak az autójukhoz.

-Ne hadonásszon, tegye le! – kiabálta Langer őrnagy.

-Maga nem dumál, földre! – fogta rá a fegyvert újra a rendőr.

-Szalkai főtörzs ne szívózzon már, csak megismer, én…

-POFA BE, FÖLDRE!!! -hadonászott a zseblámpás rendőr.

A golyó levitte a főtörzs sapkáját. Langer őrnagy szó nélkül vetette hasra magát. Szalkai főtörzs odament a zseblámpás rendőrhöz, kivette a kezéből a fegyvert.

-Hozza vissza a sapkámat, tizedes.

-Hol hagyta, főtörzs úr?

-Ahová lőtte. Érti?

-Parancs.

Langer őrnagy két csizmát látott maga előtt. Felnézett, a vigyorgó főtörzs rázta a fejét.

-Ez most miért kellett, Szalkai.

-Tudja őrnagy úr, sok mindenkit megfektettem már, a saját főnök asszonyom se maradt ki, de egy Bukott Pestit, egy őrnagyot, most először – nevetett a főtörzs.

-És nem hagyhatta ki, mi?

-Mi tagadás – vigyorgott elégedetten Szalkai.

Langer őrnagy nyelt egyet és fel akart állni.

-Marad fekve!

-Ezt most komolyan…

-Fegyvere van, lőtt vele hivatalos személyre. Igazolja magát.

Az őrnagy bólintott. Ezt hívják cuminak. Méretesnek.

A hangulat nem hágott a tetőfokára a rendőrautóban. Langer rá akart gyújtani, de Szalkai Balázs főtörzsőrmester mutatta a nem dohányzó matricát a kocsiban. Vagy hússzal száguldottak, mert a hó esett, a gumi maradt nyári, az út meg ugye nem közlekedni épült. Hát hol élünk?!

-Amúgy mit keresnek errefelé, főtörzs.

-Egy szebb világot – morogta Szalkai.

-Aha. Főtörzsőrmester! Jelentést – dörögte Langer őrnagy.

A főtörzs belepillantott a visszapillantóba, ahonnan egy rendőrigazolvány nézett vissza. Hivatalosan.

-Bejelentés jött a városi kapitányság ügyeletére, hogy Liszkasomorján bűneset történt.

-Azt a miskolciak elintézték, ott voltam. Minek a mentő?

-Nem tudom a miskolciak mit csináltak, őrnagy úr. Nekünk lakossági bejelentésünk van. Mást jelentettek, nem az őrnagy úr dájhárdolását.

Langer lehunyta a szemét. Még ez is.

-Mit jelentettek? – lepődött meg az őrnagy.

-Gyilkosságot. Fegyveres rablást.

Langer pislogott. Itt? Liszkasomorján? Mit lehet itt elrabolni? Fegyveresen? A legnagyobb érték az kint van az ipartelepen, ahol lepancsolta azt a négy marhát. Akiknek egy beragadt bicska meg egy széthulló pisztoly volt a fegyvere. Ez utóbbiba elfelejtettek lőszert tenni. De mivel az ütő szeg amúgy is le volt reszelve, nem is kellett bele, bölcs előrelátás. Gyilkosság?

-Féltékenység? Roma balhé?

-Rendes gyilkosság – mondta Szalkai.

-Hulla is van – magyarázta a tizedes.

-Látta?

-Itten van, ni! – próbálta elővenni a telefonját a tizedes és közben egy remek taslit helyezett el a főtörzs arcán.

-Én nem…bocsánat…mert az…

-Mutassa – állította le a tizedest az őrnagy.

A szebb napokat is megélt kínai mobil kijelzőjén egy iroda belső látszott. Igen rendezett állapotban volt minden. A fotelek a helyükön, az asztalon rend. A sarokban valami sötét tárgy. Kicsit nagyított a képen. Páncélszekrény. Nyitva. Előtte a földön egy férfi hevert. Farmerban, mezítláb. Felül semmi. Kés a mellkasában, vér. Nem kevés. Párat kattintott és átküldte magának a képet. Amit egy vadonatúj IPhone-ról küldtek a rendőröknek.

-Ki jelentette az esetet?

-A személy neve Szomorú Zsuzsanna.

Langer őrnagynak kezdett nagyon elege lenni a mai napból. Ilyen név nincs. Ez megint szivatás, mert a Bukott Pestit lehet. Amíg nem lendül orca simogatásra a jobb keze. Vagy a bal. Esetleg mindkettő. Első intézkedése során anno lefejelte a tapolcai vajdát, aki két hétig nem ébredt fel, aztán Zámbó Jimmynek képzelte magát. Külön küldöttség ment a Bukott Pestihez, hogy ugyan vágná már pofán még egyszer a vajdát, mert még mindig énekel. Langer őrnagy azt hitte hülyéskednek vele. Aztán meggyőzték a dolog valódiságáról. Két percig hallgatta a vajdát, miközben kopasz fejét rázta, mintha haj lett volna rajta és a Jó asszony mindent megbocsát Jimmy nótát énekelte. Vonyította. Az őrnagy részvétet nyilvánított az özvegynek és visszakézből megindította a vajdát az útján, aminek a terasz ajtó sem jelentett akadályt. Mikor a vajda magához tért mindenkit leüvöltött, leosztott pár ötös terítéket, a helyettese vérző orcával köszönte meg az őrnagynak az etnikumok megsegítése érdekében végzett tevékenységét és megkérdezte mivel tartoznak. Akkor az őrnagy rámutatott a Vitarára és megcsóválta a fejét. Ezzel az üzlet megköttetett. Okosban. Az autóhoz nem nyúlt senki a megyében. Még ha nyitva volt az ajtó, akkor sem. A Ráchel nevű lelkes és ifjú hölgy csak ráadás volt.

-Komolyan? Szomorú Zsuzsanna, főtörzs?

-Komolyan. Amikor belépett az irodába ez fogadta.

-Milyen irodába? – kérdezte Langer.

-A polgármesteribe. Nem mondtam, őrnagy úr?

-Nem – morogta Langer.

-Azt hittem kitalálja, maguk mind olyan okosak ott Pesten- mondta komoly arccal Szalkai főtörzs.

Langer nyitotta a száját, majd becsukta. Szóval van egy halott, ezért kell a mentő. Ami majd megállapítja a halált, aztán elmegy és jönnek a fácánosok, a hullaszállítók. Mert ez a szabály. Ostoba és felesleges, ám szabály. Langer tudta, hogy sokszor, amikor egyszerű késelés általi elhalálozás történik, esetleg hirtelen felindulásból péppé vert fejű áldozat van, akkor jön az okosban való megoldás. Szólnak a mentőknek, hogy eset van, ennyi kilométer és nem sürgős. Ilyenkor a mentők kiszállnak. Papíron. Aztán a fel nem használt üzemanyagon osztoznak. Esetleg az árán. Amikor már jöhetnek a hullaszállítók, szólnak. Minden hivatalosan történik, minden rendőr parancsnok leigazolja, mert ilyen apróság miatt nem akarnak az amúgy is gyér állományból senkit sem veszíteni.

Az autó megállt a polgármesteri hivatal nemrég felújított épülete előtt. A mellette málladozó iskola a maga kopottságával, tökéletes ellentét volt. Látszott mi a fontos a faluban. Is. A hivatal előtt egy nagy BMW parkolt. Metál ezüst, X1. Úgy 30 milla. Alsóhangon. A rendőrök kiszálltak az autóból. Szalkai főtörzs megfogta az autó motorháztetőjét és bólintott.

-Most mit csinált a főtörzs? – kérdezte a tizedes.

-Megnézte meleg-e a motorháztető, mert ebből tud következtetni, mióta áll itt az autó – mondta Langer őrnagy.

-Iskola mi? Ez hideg. Tehát a hölgy, aki bejelentette fél órája az eseményt… - kezdte a főtörzsőrmester.

-Fél órája? – képedt el az őrnagy – Tizennégy perc Sátoraljaújhely! Ne szórakozzanak már!

-Más dolgunk volt, ugye.

-Elszarták az időt! – dörögte Langer.

-Muszáj volt. A pacal. Este. Meg csípős volt. Aztán…

-Tizedes! Fejezze be! – morogta Szalkai.

-Én fejeztem volna, de a pacal ugye…Estéről…ugye.

Langer őrnagy lehunyta a szemét. Egy csomó időt veszítettek. Gyilkosságnál pedig az idő fontos. Nagyon is.

-Hm. Szóval a hölgy már régebb óta itt van – szögezte le a főtörzs.

-Mert hideg a motorháztető.

-Pontosan, őrnagy úr. Tanuljon valamit – húzta el a száját a főtörzs.

Langer odaintette az autó elejéhez és mutatta a zöld rendszámot.

-Mond ez maguknak valamit? Főtörzs?

Szalkai a fejét ingatta.

-Tizedes?

-Talán mezőgazdasági autó.

-Mezőgaz…micsoda? – hüledezett az őrnagy.

-Zöld a rendszámtábla. Akkor ugye…- próbálkozott a tizedes.

-Elektromos autó. Ezért lényegtelen, milyen a motorháztető.

A két rendőr egymásra nézett. Aztán az őrnagyra.

-Itt ilyenek nincsenek, őrnagy úr. Van amikor a fűnyírót nem bírja el a hálózat – mondta csendesen a főtörzs.

-Világos. A helyszínelők mikor jönnek?

-Letudják a havi kötelezőt, utána – mondta a tizedes.

-Kenderesi, pofa be. Szóval egy csapat van. Most éppen egy betörésnél vannak. Noszvajon. Ha ott végeztek, akkor jönnek. Persze ha reggel hatig elhúzzák, akkor már a nappalosok vannak. Vagyis a Béla. Meg a Marika.

-Ketten egy egész megyére?

-Sokkalta is az új gazdasági igazgató – szólt közbe a tizedes.

-Kenderesi, pofa be. Na szóval majd jönnek. Addig én vagyok itt a parancsnok – húzta ki magát Szalkai főtörzs és a sapkája teteje pont az őrnagy válláig ért.

Langer rágyújtott. Ne avatkozz bele Imre – mondta magának, aztán elővette az igazolványát.

-Főtörzsőrmester. Az ügyet, mint kivezényelt városi életvédelmi alosztály vezető átveszem. Doktor Langer Imre őrnagy. Világos?

-Aztán melyik osztály?

-Mondjuk az állatvédelmi – vonta meg a vállát Langer.

-Ellopták a marhákat itten? – nézett körül a tizedes.

-Nagyon is itt vannak. És én védem őket.

-Mitől?

-Két piszok nagy lángostól, tizedes – mosolygott az őrnagy.

Rajta kívül senki. A két rendőr hátrább lépett.

-Maga mióta életvédelmis, őrnagy úr? A Sárosi László főhadnagy…

-Éppen beteg. Kellet valaki, akit ide lehet tenni. Sátoraljaújhelyre.

-Ez maga?

-Személyesen tizedes. Kesztyű? – nézett körül az őrnagy.

Nyújtották a zacskót, amiben a gumikesztyűk voltak.

-Ezek használtak? – kérdezte teljesen feleslegesen az őrnagy.

-Nem óvszer, többször is lehet használni – morogta Szalkai.

-Az új kell otthon, mert a másodállásunk…

-Kenderesi, pofa be!

Langer őrnagy nem szólt semmit. Mert tudta, minden hónapban kapnak egy doboz kiváló kínai bármikorelszakadokoccsón típusú gumikesztyűt a rendőrök. Amit hazavisznek. Aztán a régi kesztyűket elteszik és újra használjak. Nem azért, mert Occsó Jánosok, hanem mert a termék gyorsan fogy, a fizetés alacsony, saját zsebből nem vesznek másikat. Mert takarékosság van. Meg új Mercedes GLA a kapitány úrnak. Az kell. Kesztyű nem. És nem kell bolygatni, hogy ez a bizonyítékok szempontjából mit is jelent, mert a laborban is takarékosság van, ezért azokat az ügyeket vizsgálják komolyan, amire azt mondják: ez komoly. Mint mikor egy szilvásváradi üdülő házból eltűnt egy ősrégi színes tévé. Meg egy pár gumicsizma. Ott volt 3D felvétel, meg nyomrögzítés, mikroszkopikus talajvizsgálat. A laborosok szakemberek, nagyon jók, tudnak mindent. Ha azt mondják, tudhatják. Jelen esetben egy megyei pártelnök üdülő házáról volt szó, aki szólt a Donnak és a gépezet beindult. Két hét intenzív nyomozás után meglett a tettes. Hat évet kapott. Meg vagy húsz pofont. Aztán a megyei pártelnök kidobta a tévét, mondván mindig is utálta. A gumicsizmát megtartotta. Jól jön az.

-Én bemegyek. Amíg nem szólok, maradnak – mondta Langer és a saját kesztyűjét húzta fel.

Elővette a kis zseblámpát és már bekapcsolta volna, mikor Kenderesi tizedes benyúlt mellette és felkapcsolta villanyt. Fényár ömlött ki az ajtón.

-Igazán köszönöm – sziszegte mérgesen Langer.

-Nincs mit – vigyorgott a tizedes és nem értette a főtörzsőrmestert miért csóválja a fejét.

Az őrnagy egy kisebb teremben találta magát. Székek körben, a falakon lelkesítő plakátok. Ha egy idegen idetéved, azt hiszi Belgiumban van, a Brüsszel szó annyiszor szerepelt rajtuk. Semmi gyanús nem volt.

-Főtörzs.

-Parancs.

-Nézzenek körül a kapu környékén, hátha van autógumi nyom. Esetleg a járdán – mondta Langer.

-Itt a járdán emberek járnak, ez nem Pest, őrnagy úr.

-Köszönöm, majd elfelejtettem. Azért nézzék meg.

-Miért nem az udvaron? – kérdezte a tizedes.

Langer sóhajtott.

-Mert ott áll egy Toyota Prius. Igen, az a szürke. Mögötte a BMW. Hány autó fér még itt el, ha a BMW a kilóg a kapun, tizedes?

-Matekból gyenge voltam – morogta Kenderesi és feltéve a sapkáját ment az udvarra.

Langer beljebb lépett. Egy kis iroda. Talán a titkárnőé. Asztal, tábla. Dr. Kovács Erzsébet jegyző. Smucig egy hely – gondolta az őrnagy – nincs külön irodája a jegyzőnek. Bezzeg Prius az van. Hm. A belső irodában égett a villany. Langer felismerte a szobát, ami a falu méretéhez képest igen nagyra sikeredett. Hatalmas magyar zászló, kettő. A miniszterelnök fényképe. Mellette egy másik, amin egy igen jóképű, sportos fickó fog kezet a miniszterelnökkel. Ő lehet a polgármester. Az egykori. Jó, ha harminc múlt. Biztos nagy érdemei voltak. Vagy valami más, de az is nagy. Vagy ahogy olvasta:

-Ha a farok kicsi, legalább a disznó legyen nagy.

Mert hogy nem a tudásával került ide ez a férfi, az biztos. Látott már hasonló dolgokat. Megbízható emberek, akik nem kérdeztek, végrehajtottak. Na ők viszik sokra. És ők visznek sokat haza.

Óvatosan leguggolt. Szinte plüss szerű vastag szőnyeg. Elővette a telefonját és csinált pár képet. Csúcsosan besüppedt nyomokról. Amik az áldozathoz vezettek. Jól jön ez. Tűsarok. Az biztos. Nem kicsi a nő, mert eléggé bemélyedt. egy halvány bakancs nyom, inkább vizes, mint piszkos. A hatalmas asztal szélén pohár, benne ital. Óvatosan megszagolta, aztán lefényképezte. Whisky. Valami drága, nem holmi szalajtott Johnny Walker. Az asztal mögött gurulós fotel a falnak lökve. Valaki sietve állt fel. A monitor szintén hatalmas. Az asztal lapján billentyűzet és laptop. A fotelhez képest elfordítva. Valaki nézett rajta valamit. Folt. A laptop mellett. Újabb fényképek. Mert kérem ez vér. És ha jól saccolja, akkor egy pendrive-ot vettek ki. Véres kézzel. Óvatosan megpöckölte a gép enter gombját. Semmi. Akkor az illető okos. Kikapcsolta a gépet. Csak az irány kispajtás, az nem stimmel. Meg ez a pohár. Nincs italszekrény. Másik pohár sehol sem. Mondjuk a polgármester egyedül ivott. Aztán jött valaki. Aki miatt felugrott és hátra lökte a fotelt. Aztán letette a poharat. Nyugodtan az asztal szélére. Ami messze van a foteltől. Langer nagy tételben fogadott volna rá, hogy a pohár nem a polgármesteré. Ránézett a testre. Farmer. Mezítláb. Izmos kigyúrt, gyantázott mellkas. Merev szemek. Meglepődés. Fura. Valaki bejön, akit a polgármester ismer. Mégis meglepetés van arcán. Az utolsó az életében. Készített néhány képet. Megállt. Egészen közelről a késről is. Wüsthof. Epicure. Egyszer látott ilyet egy jobb villában. És röhögött, mikor azt mondták, ötvenezer forint. Az az egy kés.

-Hol a tökömben van itt konyha? – morogta félhangosan az őrnagy.

Mert egyértelmű, ez konyhai kés. Ilyet nem hord magával senki. Főleg nem egy polgármester irodájában. A kés a férfi mellkasában. Valami zavarta. Nem kicsit. A kést fentről döfték az áldozat mellébe. A lila folt a markolat körül elárulta, keményen, indulattal. Egy profi alulról döf, mert a bordában elakadhat a kés. A pasas összecsuklott és meglepetten nézett az elkövetőre. Ismerte, biztosan ismerte. A páncélszekrény nyitva. Iratok. Pénz. Egy Rolex doboz, óvatosan megnézte. Az óra benne van. A tollával megemelt néhány papírt. Pénz. Euró. Köteggel. Langer kicsit kiegyenesedett. Most kellene kiszállni, és átadni a dolgot, mert ez annyira büdös, hogy egy vödör Aqua di Parma parfüm sem tudja elnyomni.

-A barbár jó mindenit!

Ezt érezte mikor bejött. Ez egy női parfüm. A pasas biztos nem használja. Hacsak ugye… Tehát valószínűleg egy nő járt itt. Kérdés: előtte vagy utána. Hirtelen leguggolt a halott mellé és nézte a kést meg a férfit.

-Ezzel aztán lehetne szalonnázni.

Szalkai főtörzs állt mellette. Kicsit vizes a cipője. Kicsit nem kellene itt lennie.

-Tudja ki az áldozat, főtörzs?

-A Nemesh Zalán Tibor. H-val.

-Mivel? – pislogott Langer.

-A nevében. Az S után H van. Mindenki tudja, ugye.

-Ugye. Hány éves?

-Tavaly volt egy muri, akkor lett harminc. Ne tudja meg kik jártak itt! – legyintett Szalkai.

-Pedig jó lenne megtudni. Mert valaki megölte.

-Úgy néz ki. Egyelőre! – mosolygott a főtörzs.

-Komolyan, főtörzs. Egyelőre? - -fordult feléje az őrnagy.

-Úgy ám. Ki tudja, mi lesz a vizsgálat eredménye – vonta meg a vállát a főtörzs.

-Mert maga azt mondja?

-Mert én itt élek. És nem Pestről rúgtak ki.

-Jogos – fújt egy nagyot Langer – kicsit többet erről a Zalánról?

-Tudja eredetileg Nemes Tibi volt. A Diósgyőrben focizott. Aztán kicsit lejjebb csúszott. A nők meg egyebek. Voltak dolgai. Pedig fiatal gyerek. Itt játszott Újhelyen a TK-ban. Helyi csapat. Aztán jóban lett valakivel. Rá két évre indult a választáson. Nyert.

-Nem is helyi ember.

-Nem. Zsolcai. Felső, mert az számít. A pénzt ő hozta. Vannak, illetve voltak ügyei, ugye - forgatta a sapkáját a főtörzs.

-Ahogy elnézem a páncélszekrényt, nem a helyi vízművel volt ügye. Közel a határ igaz, Szalkai?

-Az közel van, de már nem is érdekes, mert EU van. Jöhetnek a tótok simán.

Langer fejében kezdett összeállni pár dolog. Mint az ipartelep, ahol ipar nem volt, csak raktárak. Meg milliós EU támogatás, a tábla szerint. Ahol a négy suttyó pakolt egy teherautóra. A szlovák határ közel. Átjönni, semmi. Az ukrán határ még 100 kilométer sincs. Oda átmenni, az már valami. Ám ha valakit szeretnek odafent, akkor….

-A helyszínelők mikor érnek ide?

-Azt mondták, még fél óra. A mentősök mennének, őrnagy úr.

-Én is. Hol a lakás?

A főtörzs arcán döbbenet volt. Ezt honnan tudja ez a Bukott Pesti?

-Milyen lakás?

-Amiről maga tud, főtörzs, én meg sejtem. Az a kés egy konyhai kés. Ahhoz meg konyha kell, mert senki sem toppan be ide a pörköltnek való aprítása közben egy ilyen késsel a kezében és a heves vitában, ami a tarhonyáról vagy a nokedliról, mint köretről szól, leszúrja a polgármestert. Gatyában. Szóval?

A főtörzs pislogott. Milyen nokedli? És milyen vita?

-Igazából én nem tudhatom, őrnagy úr…

-Azt tudja főtörzs, mi jár egy gyilkossági ügy akadályozása miatt? – nézett rá keményen Langer Szalkaira.

A főtörzs bólintott. Kicsit beljebb ment, majd a törvénykönyvekkel megpakolt könyvszekrény oldalán megnyomott valamit. A könyvszekrény hangtalanul arrébb gurult. Egy megvilágított lépcső tűnt fel. Langer felnézett. Valaki van fent. Elővette a pisztolyát.

-Biztosítson, megnézem ki az?

-A bejelentő. A Zsu.

-Zsu? – döbbent le az őrnagy.

-Itt mindenki így hívja. Szomorú Zsuzsa.

-Aki megtalálta a holttestet? És fent van? Hol?

Szalkai főtörzs zavartan emelte a kezét.

-Van ott egy lakás, őrnagy úr. Nem hivatalosan. A Tibi ott szokott néha aludni, mert nem lakik ezen a helyen. A dolgait is ott intézi. Mármint a nőket, ugye. Nem is tud róla csak pár ember.

-Mint maga. Gondolom segített valamiben. Burkolás, vízszerelés?

-Parketta. De én nem azért…

-Senki sem azért, főtörzs. És mi az, hogy Zsu?

-A Szomorú Zsu. Zsuzsanna. Idevalósi. Csak nagyon jó esze van, meg hát olyan egy nő.

-Aha – morogta Langer és eltette a pisztolyát.

Kintről zörgés hallatszott. Ajtó csapódott, emberek jöttek.

-A helyszínelők ideértek, őrnagy úr – kurjantotta Kenderesi tizedes.

Langer visszanyomta a szekrényt, a nő úgysem tud elmenni és intett, jöhetnek. Két fehér kámzsaruhába öltözött férfi jött komoly táskákkal, fényképezőgépekkel. Mert itt egy Valaki halt meg. És az ügy. Más megcsak úgy megtörténik. Nem kell foglalkozni vele.

-Langer őrnagy, Újhelyi kapitányság.

-Mészáros Pál. Bárhonnan – rázott kezet a fáradt férfi.

-Hol voltak ilyen sokáig? Ez egy gyilkosság – mondta Langer.

Mészáros vetett egy sanda pillantást az áldozat felé.

-Noszvajon akadt egy s más.

-Az Heves megye, nem Borsod – morogta az őrnagy.

-Igen. Viszont minket kértek.

-Ilyen kapósak?

-A Don utasítása. Felhívja? Ellenőrzi?

Langer bólintott. Ilyen erővel kérhetne egy hátba lövéses öngyilkosságot is. A Don a legnagyobb nagy. Őt nem hívják, ő hív. Bárkit.

-Mit csináltak?

-Betörtek a Vörös Bigóczky villájába. A dekás mágnás – mondta az egyik helyszínelő miközben pakolta a cuccait.

-Hogy kicsoda?

-Őrnagy úr, hol él maga? Bigóczky László. Gyáros. Vegyipar. A Demokratikus Koalíció egyik prominense, aki még nem érti, hogy amit el kell adni, azt el kell adni – guggolt az áldozat mellé és fényképezett folyamatosan Mészáros.

-És ezért betörnek hozzá?

A két helyszínelő egymásra nézett. Ennyire nem lehet fafejű valaki.

-Nem ezért, persze. Csak meggyőzés.

-Mit vittek el?

A két helyszínelő megint egymásra nézett, aztán Mészáros mondta:

-Őrnagy úr. Semmit. Nem az az érdekes. Hanem, hogy megtehetik. Bármit. Bármikor. Egy kis pisi itt, egy kis pisi ott. Pár használt óvszer a gyerekszobában, némi disznó belsőség az ágynemű között. Pár véres felirat a nappaliban.

-Hányinger – morogta Langer.

-Mondjuk úgy, meggyőzés.

-Eredmény?

Nevettek.

-Soha, sehol, semmi. Szabály. Mint az, hogy van vizsgálat. Na ezért késtünk.

Langer dühösen legyintett. Ezt minden hónapban eljátszhatják azzal a fickóval. Aki tudja mit vállal. Csak a családja közben tönkremegy. Azt majd kinek magyarázza el, mitől idegbeteg a gyereke? Vagy miért jár dilidokihoz az asszony?

-A holttesttel kezdjék. A mentősök sietnek. Mikor halt meg, maga szerint?

-Mikor leszúrták. Úgy egy-két órája. Pedig nem pont a szívbe ment. Kicsit arrébb. Azért a rengeteg vér. Azt mondanám, hogy inkább elvérzett. Előtte nem sokkal dohányzott – szimatolt Mészáros.

-Ezt miből…

-Én nem dohányzom. Megérzem. Igazi cigi, nem villanyvacak.

-Hogy mi?

-E-cigi. Semmire se jó, de lassú halálhoz elég. Ez valódi cigi. Hm. Nincs itt se csikk, se hamutartó – nézett körül a helyszínelő.

-Kidobhatta az ablakon – szólt közbe a tizedes.

-Biztosan. Idejön gatyában, mert ruha sincs a helyiségben sehol, cigizik, iszik aztán az ablakot, ami a túlfélen van, kinyitja, kidobja, visszajön és közli: lehet szúrni kérem, készen vagyok- mutogatott a másik helyszínelő.

Langer elismerően bólintott. A ruha dolog nem tűnt fel neki sem. Pedig egyértelmű.

-Nem hiszem, hogy az áldozat ivott a pohárból.

-Mert, őrnagy úr? – kérdezte a kést éppen kihúzó Mészáros.

-Messze van.

-Mármint Pesttől?

-Attól főleg – bólintott Langer. Ettől már nem szabadul, soha. – A foteltól. Amit hirtelen hátralökött -mutatta.

Mészáros fényképezett. Nem hülye gyerek a Bukott Pesti. Miket vesz észre. Mert ugyan ki az a hülye, aki mondjuk ül a fotelban, aztán hirtelen dühösen feláll, hátra löki azt és előre jön az asztalhoz. Közben a poharát végig kézben tartja és utána leteszi a lehető legmesszebbre.

-Jogos.

-A pasas azért ugrott fel, mert valaki macsizott a loptopon?

Mindenki Kenderesi tizedesre nézett. Hátha elmondja magyarul is.

-Ha esetleg…

-Őrnagy úr, a tizedes azt mondja, hogy az áldozat azért rúgta hátra a fotelt, mert valaki a laptopot elfordította, hogy megnézze – mondta Szalkai főtörzs.

-És letette a poharát – tette külön fiolába az italt Mészáros, míg a társa a csipesszel fogott poharat bizonyíték tasakba.

Langer szinte látta maga előtt az egészet. Egy nő jött Nemesh úrhoz, H-val. Aztán felmentek a szobába, valamiért lejöttek, azért a hiányos öltözet. A férfi leült a fotelbe, aztán felugrott, mikor a nő a laptophoz nyúlt. A nő letette a poharat. A nála lévő késsel a feléje igyekvő férfit leszúrta. Felülről, dühből. Készült rá, tudta mit találhat a laptopon. Féltékenység. Mert a széfből szinte semmi sem hiányzik, ami egy rablásnál hiányozna. Pénz, drága óra maradt. Viszont a széfet a gyilkosság után nyitották ki. Miért? És mit másolt a hölgy pendrive-ra? Amit elvitt.

-Őrnagy úr, találtunk egy jobb mutatóujjat.

-Hogy mit?

-Mutatóujj. Levágták. A késsel -mutatott a zacskóban pihenő eszközre Mészáros.

-Amivel megölték? Előtte?

-Ezt én nem tudom, őrnagy úr. Valamire kellett neki. És az is lehet, visszatette a kést. Ujjlenyomat van rajta. Véres.

-Amikor leszúrta nem jött vér maga szerint?

-Csak amikor még egyszer akart lesújtani és kihúzta. Mérges lehetett – fényképezte a másik helyszínelő a lila színeződést a mellkason.

Langer odalépett a széfhez. A tollával arrébb lökte kicsit az ajtaját. Ujjlenyomat olvasó. Plusz digitális számkombináció. A gyilkos tudhatta a kombinációt. Egy régi szerető. Aki előtt Nemesh úr H-val nem titkolódzott. Mert minek. Az ujjlenyomathoz kellett az ujj. Ami ott feküdt a földön, alig venni észre.

-Sanyi, vihetitek. Minden francot kérek róla. Fésüljétek át az árbóc tövét is. Hátha nem csupival volt dolga – intett Mészáros.

Langer pislogott. Hogy mit csináljon és kicsoda?

-A bentieknek üzentem, vegyenek mindenhonnan mintát. Köröm alól, test szőrzetről. A pénisz tövéről főleg, hátha a hölgy, akivel volt, nem teljesen csupasz lent. Akkor lehet DNS alapanyag is – magyarázta Mészáros.

Az őrnagy bólintott. Ezt hívják szakértelemnek. Elismerése.

-Köszönöm. A jelentést majd küldje át, kérem.

-Még keresgélünk egy kicsit, meg fotózgatunk. Ha gondolja menjen nyugodtan. Vagy ha más dolga van, hát tegye azt. Látom megvesz egy staubért.

-Ennyire nyilvánvaló? – nevetett Langer.

-Két hete szoktam le – sóhajtott Mészáros.

-Vacak?

-Nem kicsit. De az asszony…

Langer bólintott és kilépett az irodából.

Kenderesi tizedes édesdeden aludt a szolgálati kocsiban. Szalkai főtörzs vakarta a fejét. Háromnegyed négy. Mi a jó fenére várnak? Már mindenki elment. Az őrnagy a BMW-re támaszkodva dohányzott.

-Már meg ne haragudjon őrnagy úr, de mi a francot csinálunk itt?

-Várunk, Szalkai.

-Mire?

-Kire? A Zsu-ra.

Szalkai főtörzs elmormolt néhány ide illő káromkodást.

-Arra hiába. Nem jön vissza.

Langer dühösen ugrott a főtörzs felé.

A barbár jó mindenit!

-És ezt miért nem mondta, főtörzs?

-Nem kérdezte, őrnagy úr.

Langer kezébe beleszorult egy híres jobb tenyeres, ami mindig munkát adott az adott kerület fogászainak. Néha a sebészeknek is. Nagyon mérges volt.

-Van hátsó kijárat. És valaki elvitte. Vagy ment valakihez a faluban.

-Még szép. A polgármester nem fogja a nyílt színen kivezetni a hölgyeket, akiket ugye …szórakoztatott. Bár mindenki sejti, meg volt az Orbánné ügye is.

-Aha. Milyen ügy? Elmesélné nekem is?

-Mert falusi pletykák érdeklik a Bukott Pestit? – nézett az őrnagy szemébe a főtörzs.

Langer elpöckölte a cigarettáját. Megigazította a főtörzsőrmester szerelését.

-Tudja Szalkai, találtam valami nagy disznóságot Pesten. Ami milliárdos károkat okoz az országnak. Azt is kiderítettem kik csinálják. Eléggé fent. Éppen akkor lettem volna ezredes. Behivatott a Don egyik balkeze. Elmondta, holnaptól tábornok vagyok, azt a megyét kapom a keleti határ mellett, amelyiket akarom. Nincs ügy. Nemet mondtam. Másnap hazafelé, Újpesten, kint a Külső Szilágyi úton elkapott vagy hat feketecsuklyás pasas. Igencsak megvertek és megsúgták jönnek még, ha nem hagyom abba. Egy hét múlva bebicegtem a kapitányságra. Addigra minden bizonyíték eltűnt. Még az óvszereimet is elégették. Akkor megpróbáltam még valamit. Mert tudja a Bukott Pesti nem hülye. Annyira. Újra jöttek a csuklyás fiúk. Ugyanott. Egy igazi Nagy Ember volt velük, aki felajánlotta a tábornoki vonalat. Vagy lefokozás valami indokkal, ami miatt utálni fognak és irány Borsod. Ha ez sem elég, akkor pár cikk a volt feleségemről, hogy orgiákat rendez és én falazok neki, mint rendőr. Így kerültem ide, Szalkai főtörzs.

A főtörzs arcán enyhe döbbenet látszott. Nekik azt mondták, az alezredes droggal kereskedett és prostitúció is szóba jött, mert ő próbálta ki a lányokat, ha akarták, ha nem. Mikor elkapták, ellenállást tanúsított, ezért voltak sokáig sebek az arcán. És most az Őrnagy meg ezt mondja.

-Nem kell elhinnie. Nem is várom el, senkitől sem. De azt, hogy egy nyomozás során semmit se hallgassanak el előttem, azt elvárom. Mindenkitől – nézett keményen az őrnagy.

-Értettem.

-Akkor, ha megkérem, Orbánné ügye?

A főtörzs krákogott és elkezdte:

-A jegyzőt idehelyezték. Helybeli lány a Kovács Erzsi. Csak ugye félig roma.

-És? Jogi végzettsége van?

-Az van. Meg nem is olyan sötét. Mármint a bőre. Csak hát mégis félroma. Az apja volt az agronómus, a Kovács, amikor még volt TSZ. Az anyja meg dadus az akkor még létező óvodában. Az Erzsi jó tanuló volt és aztán még az apja régi kapcsolatai által bejutott a jogra, meg azt mondják más is a segítségére volt. Mert ugye romának oda is kell plusz tíz.

-Plusz tíz?

-Az őrnagy úr, a roma plusz. Ennyivel kell többet tudni nekik, hogy ugyanazt megkapják, mint a magyarok.

-A roma is magyar, főtörzs.

-Papíron, őrnagy úr. Ez itt Borsod. Itt más szabályok vannak. Szóval végig kitűnővel ment az Erzsi. Csak munkát nem kapott Pesten. Hazajött. Tanított, meg a művházat vitte, viszi most is. Férjhez ment az Orbán Gazsihoz. Aztán mikor a Nemesh megnyerte a választást, ő lett a jegyző.

-Csak úgy?

-Igen, őrnagy úr, ahogy mostanában szokás. Megmondták a polgármesternek, ő a jegyző és kész. A Nemesh meg bepróbálkozott. Állítólag. A lényeg, az Erzsi kicsit tépetten szaladt ki a polgármesteriből, többen látták, az újhelyi buszra vártak – mondta a főtörzs.

-Reggel volt? – döbbent le Langer.

-Fél hétkor, ugye. Szerintem a Nemesh H-val, még nem volt teljesen józan. Aztán az Erzsi ment kora reggel intézni a kuponokat, mert …

-A miket? – kérdezte Langer.

A főtörzs átkozta magát. A francért kell mindig pofázni! Most mit mondjon? Találjon ki valamit, vagy mehet a valóság. Mert ugye a Bukott Pestinek nem hinne itt senki. Feljebb meg nem mehet, mert ő már Pesten csak egy iratszám, nem több. Pedig jó zsaru, az biztos.

-Tudja őrnagy úr, itt Liszkasomorján a lakosság harmada magyar. A többi cigány. Nekik szinte semmilyen munkájuk nincs. Közmunka meg segély, pedig van köztük dolgos is, kár értük. Iparos srácok, csak itt mi van, amit meg kell csinálni? – mutat körül a főtörzs.

-Mondjuk a Vitarám.

-A Gazsi autószerelő. Miskolcon volt egy neves szalonnál. Egy ügyfél meglátta és közölte a fejjel, ha kohány nyúl az autójához, ő nem jön többet. És más se. Ezért kirúgták.

Langer dühösen rágyújtott. Ez az ország megérdemelné, ha mindenestől elsüllyedne szégyenébe.

-A kuponok.

-Igen – köhintett a főtörzs – Itt van egy bolt. Az egy…Valakié. A Nemesh úr adta ki az engedélyt, egyenesen az illetőnek. Amikor megjön a segély, akkor azok, akiknek jár, kuponokat kapnak, amit csak a boltban lehet beváltani.

Langer köpött egyet.

-Igen, őrnagy úr, drágábban, kevesebbet kapnak. De legalább kapnak. Ehetnek valamit. A kocsmára külön kupon van, mert…

-Az is a Nemesh úr emberéé.

-Persze. És állítólag a Nemeshnek, H-val tíz százalék esik le. Minden után. És ugye leadják, amit kell, akinek kell. Na és az Erzsi reggel bement és a Nemesh megakarta…

-Értem. Később dr. Kovács Erzsébet visszavonta a feljelentést. Igaz, főtörzs?

-Nem őrnagy úr. Nem volt feljelentés. Egy hajléktalan betört a polgármesteribe, rátámadt az Erzsire. Nem kaptuk el. Van ez így.

-Van – morogta Langer őrnagy és a gyomra erősen háborgott - Főtörzs.

-Igen, őrnagy úr?

-Merre lakik az Erzsi?

Szalkai főtörzs megijedt. Ha most ez a Bukott Pesti, akinek nincs se családja, se szeretője, mert az köztudott, hogy prostik járnak hozzá, nem is titkolja, szóval, ha piszkálni kezdi az ügyet, akkor még a megyei vattaagyúaknak is összejön, hogy kettő meg kettő az ritkán, de lehet négy is.

-Nem azért keresném. A széf. Hátha tudja mi hiányzik belőle?

-Ja értem. Hajnali négy múlt. Mégiscsak…

-Egy gyilkosság. Értem én, a fickót nem fogja sajnálni pár jól megfizetett macán kívül senki, de nekem az a dolgom, hogy kiderítsem, ki ölte meg. És ehhez kell dr. Kovács Erzsébet.

-Jöjjön - lépett a kocsi felé Szalkai főtörzs.

Langer bepréselte magát a hátsó ülésre. Fáradt volt, éhes volt és nem gyújthatott rá.

A barbár jó mindenit.

A sarkon szállt ki, mert:

-Nem jó az, ha a kacsintós verda ott áll a Gazsiék házánál. Tudja, hogy van ez – vonogatta a vállát Szalkai főtörzs.

Langer kiszállt. A hó megint eleredt. Feltette a sapkáját és rágyújtott. Nincs több cigije. Majd vesz. Persze reggel fél öt felé Liszkasomorján kicsit nehezebb lesz.

-A helyszínelők eredményeit küldje át. Tudja a címem?

-Mert az jár egy őrnagynak? – vigyorgott a főtörzs.

Langer lehajolt az ablakhoz. A nézésétől Szalkai főtörzsnek melege lett. Ezzel a Bukott Pestivel nem lehet viccelni. Ez egy kemény fickó. Aki rátámaszkodik az Opel visszapillantójára, ami reccsen egyet és az Őrnagy odanyújtja:

-Ezt majdnem elhagyta főtörzs. Tehát a jelentések…

-Meglesz őrnagy úr.

-És még valami. Teljes határ ellenőrzés az északi szektorban Szlovákia felé.

-Nem lehet azt csak úgy, ahhoz dolog is kell, őrnagy úr.

-Mert maga szerint egy halott polgármester a Mieink közül, az nem elég?

-Hm. Na de indok ugye…

Langer befújta a füstöt az ablakon, a főtörzs nem mert köhögni.

-Szlovák maffiózókkal üzletelt, nézeteltérés és nyissz.

-Ezt így adjam elő: nyissz?

-Simán. Mondja, hogy én mondtam.

-Az őrnagy urat utálják. Már engedelmet – emelte a kezét a főtörzs.

-Remek. Annál gyorsabban haladunk - dobta el a cigit Langer – melyik ház?

A főtörzs az ablakon kinyújtott kezével mutatta:

-A negyedik. Igazi Kádár kocka. Két fenyő előtte. A roma fák.

-Hogy mik?

Szalkai ismét átkozta magát. Megint minek kellett? Ki az édes jó Úristent érdekel, hogy mi van a romákkal? Főleg Borsod szélén Liszkasomorján?

-Az a Gazsi ötlete volt. Beljebb vitte a kerítést, aztán minden karácsonykor feldíszítik a családdal a két fenyőt. Tesznek alá süteményt, szőke kólát, barna kólát meg pogácsát. Egy demizson bort. És akkor a romák jöhetnek ünnepelni, beszélgetni táncolni.

-Balhé?

-Itt sosem. A tapadós romák nem jönnek, mert üccs ki nekik – mondta a megébredt Kenderesi tizedes.

-Esetleg…

-Ja Pesten nem tudnak csak lájkolni, meg hájpolni – vigyorgott a tizedes és Langer megint benézett a kocsiba, amitől csend lett.

-A tapadós romák – kezdte Szalkai főtörzs – azok, akikhez tapad valami bárhol is járnak, ugye. Őket itt nem látják szívesen. Nem is jönnek. A plébános se jön, pedig hívták, mert szerinte, ha valaki azt hiszi Isten előtt mindenki egyenlő, az higgyen benne, de előtte csak az az ember, aki adakozik. Na és a református tiszteletesasszony, a Lantos Emma jön át Sátortabajdról, az nyolc kilométer. Így van mise is. Az Erzsi osztálytársa volt. Meg neki lelke is van, nemcsak bankszámlája – morogta a főtörzs.

Langer Imre őrnagy elmosolyodott. Ez a Szalkai egy igazi rendőr, akit a rend érdekel és a törvény, megvédeni mindenkit, akit lehet. Megveregette a főtörzs vállát.

-Vigyázzon magára főtörzs. Valamikor én is ilyen voltam.

-És mostan, őrnagy úr?

-Még ilyenebb. Bukott Pesti. Jó reggelt! – indult el a ház felé az őrnagy.

A hó már csak szállingózott, ropogott a csizmája alatt. Benyúlt a zsebébe és egy ősi Nokiáról küldött egy üzenetet: A nagymama ne menjen észak felé az utak nem jók. Aztán a cigarettát kereste, nincs. Ettől mérges lett és a gyomra is korogni kezdett. Persze. Az akció után úgy volt visszamegy Újhelyre és ott vacsorázik. Na de valaki leszúrta a polgármestert itt a faluban és persze neki benne kellett lennie, mint eltévedt légynek a húslevesben. Majdnem öt óra. A kapu előtt állt, mikor kinyílt a ház ajtaja és egy férfi lépett ki munkásöltözetben. Egy motorosfűrész volt a kezében.

-A barbár jó mindenit! – lepődött meg Langer őrnagy.

A férfi jött, morcosan. Igazi usanka, orosz sapka két szára lebegett az arca mellett, pufajkája nyitva, overállján egy fogó lifegett, sűrű fekete bajszán már páracseppek a hideg miatt. Zömök erős ember, Langer válláig, ha ért.

-Vigyen be, aztán az Erzsit hagyja.

-Jó reggelt!

-Az aztán van. Én voltam, nem kell ütni – morogta a férfi és kinyitotta a kaput, majd a két kezét előre tartva állt.

Langer Imre őrnagy pislogott. Volt már pár érdekes találkozása életében. Mikor fiatal gimisként néhány morc rakodómunkás akarta megtanítani neki a Nyugati pályaudvarnál hol lakik a magyarok Istene, aztán nem találták. Mikor egy Nagy Ember felesége egy szál napszemüvegben fogadta és kijelentette addig nem mond semmit, amíg Langer meg nem dugja. Tény, utána se mondott sokat. Vagy mikor a marjupoli maffia nagyfőnöke, Makszim Zselenszkij egy páncélököllel vette célba és megkérdezte mi fog maradni Imrejből, ha eltalálja. De láncfűrész és vigyen el, meg én tettem? Hát hol élünk?!

-Ez valami helyi szokás? Semmi pálinka? Egyből láncfűrész?

A zömök férfi zavartan nézett a kezére. Aztán letette a földre.

-Jó. Na, akkor én voltam, vigyen.

-Aha. Doktor Langer Imre rendőr őrnagy az újhelyi…

-Tudom ki maga. Egy zsaru. És jött a bűnös romáért, hogy lefogja. Na csinálja.

Langer kezdett mérges lenni.

-Esetleg neve van, uram?

-Orbán Gáspár. Az autója gondolom a sarkon túl. Köszönöm. Legalább a gyerekek nem látják – futott át egy kis mosoly az arcán.

-Orbán úr. Lenyűgöz, amit itt előad, de nem mennénk be és meghallgatna? A felesége kockára fagy az ajtóban. Kár lenne érte- intett a férfi mögé az őrnagy.

-Az Erzsi kell? Magának is? Megdöglik azt tudja, ugye? – sziszegte Orbán.

-Tudom. Már gyerekkoromban tanultam biológiából. Szóval…

Orbán Gáspár felkapta a láncfűrészt. Langer csak állt.

-Gazsi, engedd be az őrnagy urat – hallatszott a feleség halk hangja.

A zömök férfi félreállt és mutatta az utat.

-Igazán kedves Orbán úr! Amúgy ezzel – mutatott a láncfűrészre az őrnagy – szokott aludni?

-Két napos napszám van. Karácsonyfát vágunk. Nem hivatalosan. Jó pénz – morogta Orbán Gáspár és a lépcsőnél hagyta a gépet – A feleségem…

-Doktor Kovács Erzsébet, a jegyző. Kézcsók hölgyem – csókolt kezet a ledöbbent nőnek az őrnagy.

-Elviszi a Gazsit? Nem ő volt…

Langer nagy levegőt vett. Érezte a dohányfüst illatát és behunyta a szemét. Annak idején mondták nekik, a vidéket azt meg kell tanulni. Lám, hajnali öt óra múlt és itt a falu másik felén már mindent tudnak. Mert valaki szólt. Valaki, aki talán azt mondta: Gazsi tűnjön el, mert a zsaruk őt fogják először elvinni. Így a legkönnyebb nekik. Egy cigány erre mindig jó.

-Doktor Langer Imre őrnagy vagyok és önt keresem jegyző asszony. Most nem kérdezem meg, hogy honnan és mit tudnak, de önre szükségem lenne, hogy a polgármesteri irodában körülnézzen és megmondja mi hiányzik onnan?

-Nem a Gazsi volt – suttogta a nő.

Alacsony, barna szemű, gesztenye barna hajú nő. Ovális arc, piros ajkak, kicsi szeplő a bal oldalon, amitől sóhajt minden férfi. Széles vállak, büszke keblek, asszonyos csípő és rövid lábak. A kezei ápoltak, rövid, festett körmökkel, látszik, hogy kétkezi munkát is végez, Nyílt tekintet, kis félelemmel, sok bánattal és eltökéltséggel. Kifejezetten szép nő olyan férfiaknak, akik a valódi nőket szeretik és nem az összerakott, felpumpált nullanelliket.

-Tudja mi történt?

A nő bólintott. Aztán rápillantott az őrnagyra és nedves lett a szeme.

-Én csak segítséget kérnék. Hivatalból úgy is meg kell tennie. Gondoltam intézzük el, nem kell ahhoz egy csokor rendőr. Tudja mi történt? – kérdezte újra az őrnagy.

-Azt a mocskot kinyúvasztották. Márhogy én.

Langer fáradtan nézett a zömök férfira.

-Orbán úr. Tegnap dél óta nem ettem. Még egy pofa pia sem csúszott le a torkomon. Elfogyott a cigim. És akkor azzal fáraszt, hogy maga fojtotta meg Nemesh Zalán Tibor polgármestert?

-Kiszorítottam a szuszt a féregből. A mocskos bozót verő!

Langer pislogott. Aztán a nőre nézett, aki elpirult.

-Errefelé így hívják, ha egy férfi…ugye úgy akar találkozni…egy…nővel.

-Azta. Vettem. Orbán úr. Rossz hírem van. A polgármestert lelőtték.

-Az csak a fojtás után, mert…

A nő szelíden megfogta a férje karját.

-Gazsi. A Tibit leszúrták, az őrnagy úr csak játszik veled.

-Ami egyidős vele azzal – morogta a zömök férfi, ám az őrnagy látta az egész kamu, többet tud, mint amit elmond és csak szórakozik vele.

A nő felpillantott Langerre.

-Zsíros kenyér, tea.

-Nem érdemlem meg, de bármennyit. Köszönöm. És kérek valami rongyot, mert kicsit mocskoltam itt – mutatott a tócsára, ami a csizmájáról olvadt le.

-Jöjjön. Azt hagyja, majd Marika feltörli úgyis ott hallgatózik a lépcsőn – mosolyodott el Erzsi és hallották, amint valaki elsuhan az emeleten.

Langer Imre nyelt egyet. Mert az a mosoly… Szerencsés ember a Gazsi. Bement a konyhába, vette a kabátját. Az oldalán lévő fegyvertől mindenki megállt kicsit és zavart lett.

-Szolgálat, tudják. Volt egy ügyem…fogadjuk, hogy tudják.

A pár egymásra nézett.

-A Csirizes Józsiék, a telepen. Állítólag egy rendőr csapat rajtuk ütött – mondta tálalás közben Erzsi.

-Csirizes? Ja, hogy ragad hozzá egy s más. Nem volt csapat. Én voltam, mert kaptam egy fülest – legyintett Langer.

Orbán Gáspár kinyitotta a száját és úgy hagyta. Egyedül? A múltkor a megyétől kértek kommandósokat, mikor a Csirizes Józsiék balhéztak a búcsún. És akkor ez a fickó… Megvan!

-Bukott Pesti! Maga az?

-Ez honnan…

-Láttam a neten, ahogy húsvétkor cigányokat vert a Miskolc Plázában. A Pláza Pofozója – mondta élesen Orbán Gáspár.

-Akkor rosszul látta. Én bűnözőket próbáltam jó útra téríteni.

-Az egyik majd a nyakát törte, mikor leesett a mozgólépcsőn!

-Az is egy út, Orbán úr. A bűn az bűn, nem bőrszín vagy faji dolog.

-Akkor is maga volt, a BP – rántott a vállán Gazsi.

Langer mosolygott. Megyei sztár lett. Komolyan!

-Látom a hírem megelőzött. Tudom, hogy pofátlanság, ám valami papramorgót nem találnának ott a kredenc alján? Mégis csak fél hat van ugye…

-Maga tudja mi az a papramorgó? – lepődött meg az asszony.

-A nagyszüleim Pántoson éltek. Győr-Sopron megye, Csallóköz.

-Gazdagék – suttogta Gazsi és kitett egy átlátszó folyadékot tartalmazó üveget, meg egy poharat.

-Maguk…

-Én dologra megyek. Ha megérzik, akkor elküldenek. Piás cigány nem kell. Az Erzsi is irodába ugye. Meg a gyerekek ne érezzék már hajnalban, hétköznap, hogy néz az ki – töltött a zömök férfi.

Langer megemelte a poharat és ledöntötte. Aztán párás szemmel hajolt az asztalra. Mikor kiegyenesedett, már folytak a könnyei.

-Azt tudják ugye, hogy 195 centi vagyok és 100 kiló, tehát maguknak kell ezekután összekanalazniuk, mert én nem tudok felállni.

-Rogyaszt mi? – vigyorgott Gáspár.

-Padlóig. Az összes finánc a megyéből megemelné a sapkáját, Orbán úr.

-Gazsi. Kohánynak az is jó – legyintett a zömök férfi.

-Orbán úr. És nem kell ezt a kohányozást mindig erőltetni. Mind az enyém? – mutatott a tálnyi kenyérre az őrnagy.

-A gyerekek mást esznek. Egyen csak. Bírós ember maga – mosolygott a nő és egy doboz cigarettát tolt az őrnagy elé.

Langer egy fél kenyeret tolt az arcába. Nézte a családot, ahogy készülnek a napra. A gyerekek tízóraját. Az almát mellé. Boríték, talán be kell valamit fizetni az iskolában. Egy kis tea, újabb kenyér.

-Pesten nincs lábtörlő?

Langer hátranézett és egy tizenéves kislányt látott vödörrel a kezében. Ő lehet a Marika, aki felmosta a latyakot.

-Van. Csak láncfűrész nincs, tudod?

-Most már igen. Ettől még a lábtörlés alapvető viselkedési forma. Nálunk – bólintott a kislány és kiment.

A szülők büszkén pillantottak egymásra. Az ő lányuk!

-Most akkor mi lesz? – kérdezte Erzsi.

Langer őrnagy megtörölte a száját, megitta a maradék teát. Felállt és majd betöltötte a konyhát. Sóhajtott.

-Köszönöm az életmentő reggelit, a cigit – emelte meg a dobozt- Jóféle coca lehetett, ha ilyen zsírja lett. Kolbász is készült?

-Itt akar hajnalban zabálni? – morogta Gazsi, de a felesége megfogta a kezét.

-Szoktam zabálni. Egy jó kis vegyeslöket után, némileg lihegve, mert akkor megéhezem – pillantott a piruló nőre az őrnagy – amúgy eszem, Orbán úr. Nem fogok itt enni, nem tenne jót a hírének.

-Mert az van nekem?

-Van. Állítólag tud kocsit bütykölni.

-Autószerelő mester vagyok – villogott Gazsi szeme és Langer elmosolyodott, egy igazi mester.

-Akkor az Újhely felé vezető úton van egy Vitara. Nem mai darab. Egy nagy lyukban, ami valaha út volt és…

-A teknőbe ment bele, elment minden, maga próbálta a motorblokkot ütni és nem indult – bólintott Gazsi és vette a pufajkáját.

Az őrnagy nyitva hagyta a száját. A Czine Sanya még Pesten. Ő egy ilyen mester volt. Két szó és elmondta mi történt, mi a baj. A Mesterek. Akik mindig kellenek egy országnak. Kevesen vannak. Egyre kevesebben.

-Akkor tudja, Orbán úr. Itt a kulcs. Csinálja meg. Legyen szíves – tett le az asztalra néhány bankjegyet Langer egy névjegykártyával együtt – ha nem elég, hívjon. Nem maradok adósa senkinek.

-Nem lesz annyi – morogta Orbán – és ha…

-Nincs, ha Orbán úr. Megcsinálja. Maga olyan. Egy kérdésem még lenne – dörzsölte az állát Langer.

Az asszony megfogta az ura kezét, ő pedig megsimogatta. És abban minden benne volt. A féltés, a szerelem, a tisztelet. Megvédi mindentől, mindenkitől. Sosincs egyedül és nem is lesz. Langer az apja kezét látta, a finom hosszú ujjakkal, amivel az írógépet verte vagy a ceruzát fogta kecsesen, billegtette a töltőtollat, mert csak azt használt. Az anyját látta az angyali mosolyával, kék szemével, szalmaszőke hajával. Azt a mosolyt csak az apja kapta. Mindenért. Egymásért. Mint most a Kovács Erzsi mosolya Orbán Gáspárnak. Megköszörülte a torkát.

-A folyosón jobbra. Villany kívül. Fel kell kapcsolni. A deszkát tessék visszahajtani.

Langer őrnagy mosolyogva nézte a közben asztalhoz ülő szalámis kenyeret evő Marikát. Neki sosem lesz ilyen gyereke. Semmilyen se lesz. Pedig egy ilyen lány jó lenne. Benyitott a fehér falú fürdőszobába, ahol égett a villany. Hú de jó volt végre…

-Te óriás vagy?

Riadtan kapta oldalra a fejét. Egy kócos fekete hajú kissrác mosta az arcát a mosdónál. Nem is látta mikor bejött.

-Nem. Csak magas vagyok.

-És nem tudod, mit esznek az óriások? Mert az akarok lenni.

-Spenótot – vágta rá Langer – sok spenótot.

A csalódottság a kisfiú arcán leírhatatlan volt.

-Biztos? – kérdezte szomorúan.

-Tuti. Én is nagyon szeretem.

A kisfiú meglögybölte az arcát, majd megtörölte. Szomorúan igazította helyére a törülközőt.

-Akkor inkább nem leszek óriás.

-Helyes. Legyél Jóember. Az sokkal jobb – húzta a cipzárját az őrnagy, majd kezet mosott, törölte és közben érzett valamit, amit jobban érzett, mikor az orrához tartotta a textilt.

-És azt, hogy kell?

-Apukád tudja. Anyukád is. Imre vagyok.

-István. Illetve Pisti – mosolygott a kisfiú.

-István. Az olyan menő -bólintott Langer és kiment.

Már majdnem elérte a konyhát, a falon lévő képeket nézegetve, mikor megállt az egyik előtt. Megszemlélte, egészen közelről is. Érettségi csoportkép. Aztán a tabló. Elővette a telefonját és csinált néhány képet. Kicsi a világ – gondolta és ment.

A házaspár felöltözve várta, mikor kimentek az udvarra dr. Langer Imre őrnagy szemei fennakadtak. Egy valódi Zaporozsec állt a kapuban, morgó motorral. Tök színű.

-Kiteszem magukat a polginál, aztán jövök a gyerekekért Erzsi.

-Ez igazi? – hebegte Langer az autót bámulva.

-Nem. Legóból raktam össze. Jön?

-Beférek én ebbe, Orbán úr?

-Hát, mondjuk az orcája miatt…

-Gazsikám, menjünk- szólt szelíden a felesége és bemászott hátulra.

Az őrnagy beült az első ülésre, meglepően tágas volt. Nézte a műszerfalat, Gazsi féltően gondoskodó érintését az indexkarnál. A hang ugyanolyan ismerős volt, mint mikor Judit, a későbbi felesége, élete első nőjének az apja vitte őket a Kisstadionba egy koncertre. Morcosan markolva kormányt, gyilkos pillantásokat vetve Langer Imrére, erre a hatkerből jött úrigyerekre, akiért az ő okos és szép lánya teljesen odavan. Csak nem mondja ennek a mocsok kis kurafinak, aki fejjel magasabb, mint ő. És aki jó gyerek, mindig percre pontosan hozza haza lányt. Köszön, megvárja míg behívják. De hát akkor is! Az ő lánya szoknyája alatt akar matatni, vagy már meg is tette. Valami drága melltartót vett a lánya. Az Imre gyerek miatt. Aki majd leveszi, ahogy Kozlacsek, a házmester vihogta, mikor levitte a szemetet. A durva jó…

-Ha felcsinálod a Jutkát levágom a töködet – mondta csak úgy hirtelen a fiúnak.

-Nem lesz akkor már későn?

Jutka apja a gutaütés szélén hápogott. Aztán rácsapott a kormányra, amitől a Zaporozsec, a Zápor Jóska, ahogy hívta kacsázott kicsit, kiváltva néhány dudaszót.

-A Jutkának biztosan – felelte és az Imre gyerek próbálta elfojtani a mosolyát.

Zaporozsec. Az ukrán ipar bosszúja a naiv KGST országoknak. Sosem gondolta, hogy valaha még ülni fog ilyenben. És hogy az mennyi emléket hoz vissza. A hó már elállt, egy teherautó pakolt az egyetlen bolt előtt, ahol kuponnal vásárolhattak a segélyezettek. A buszmegállóban már álltak páran, pedig a busz majd csak jó félóra múlva jön. Orbán leparkolt a polgármesteri hivatal előtt, aminek az ajtaján keresztbe POLICE feliratú ragszalag uralkodott.

-Ne bántsa az Erzsit, őrnagy úr. Kérem.

Orbán Gáspár hangjában annyi szerelem volt, ami még a semmiben élő, semmiben sem hívő Langer torkát is összeszorította. Amikor anno Judittal elmentek Tapolcára, hogy ott először együtt legyenek, a lány anyja kérte ezt tőle. És ő csak szerette. Nagyon sokáig. Aztán jött valami, ami mindent elsöpört. Tánya Antyipova.

-Nem fogom. Nem szokásom. Köszönök mindent Orbán úr. Ha megvan a verda, csörögjön.

-Hogy mit?

-Hívd fel az őrnagy urat, amikor már jó az autója – veregette meg a férje kezét a nő – a Gazsi megcsinálja – mondta határozottan.

-Tudom – fordult el Langer és kezdte leszaggatni a ragasztószalagokat.

Senki nem szólt rá. Pedig tehették volna. Errefelé mindenki tudta, nem kell semmibe sem beleavatkozni. Nagy emberek jártak erre néha. Nagy baj jöhet bármiért. Kuss és fuss. Mindenki tudta. Gazsi megcsókolta a feleségét, visszaült az ukrán csodába és elindult.

-Akkor kérdezze meg, őrnagy úr.

-Mit?

-Amit a Gazsi előtt nem akart – nézett nagy barna szemekkel Kovács Erzsi.

Langer szerette az okos nőket. A szép okos nőket főleg. Amilyen a Kovács Erzsi, aki nem idevaló ebbe a porfészekbe, hanem nagy helyekre, sokat tenni. Csak nem lehet, mert ugye kifelé mi vagyunk a tolerancia, bent meg nehogymáegycigány megy. Mindenhol. Kinyitotta az ajtót, feloltotta a villanyt. Erzsi lépett volna be, de megállt. Az őrnagy bólintott. Tényleg okos.

-Mindjárt kerítek tanúkat és utána…

-Mit akar kérdezni?

-Ráér. Vajon ki…

-Most vagy nem megyek be – közölte határozottan a nő.

Langer visszalépett. Komolyan pillantott a barna sapkás, fázósan bújó nőre.

-Őszintén felel, jegyző asszony?

-Ahogy tudok.

-Őszintén felel, jegyző asszony?

Kovács Erzsébet kicsit sápadtabb lett. Nem akart hazudni. Nem is tud jól. Az őrnagy rájön, ha…

-Szomorú Zsuzsanna magukhoz ment, miután megölte Nemesh Zalán Tibor polgármestert?

Kovács Erzsébet riadt szemmel nézte az őrnagyot. Egy pillanatig. Aztán kihúzta magát.

-Egy hónapja nem láttam a Zsut. Azt se tudtam, hazajött – mondta határozottan.

-Ezt fogja jegyzőkönyvbe mondani?

-Ezt – suttogta a nő.

Langer őrnagy bólintott. Mert ő tudta, az éjszaka folyamán Szomorú Zsuzsanna járt az Orbán családnál. Előtte vagy utána. Érezte az illatot. Aqua di Parma. És ők segítenek neki. Egy jó barátnőnek, egy volt osztálytársnak, bármikor. Meg valami másért is. A kérdés csak az: mi az a más.

A barbár jó mindenit!

2.

PIERRE DUBOST:

COULEUR ROCK

SZÍNES ROCK

“A nagymama köszöni az értesítést, nem indult el, ha ilyen veszélyesek az utak.”

Az ősrégi Nokia kijelzőjén csak ennyi állt. Langer fújt egyet és a gyenge havazásban jármű után nézett. Taxival ment a Bulgárföldi lakótelepi otthona felől, mert Orbán Gazsi csak a napszám után fogja megcsinálni az autóját. Abban, hogy megcsinálja, biztos volt. A taxis először beszélgetni akart, de Langer kinyitotta a kabátját. Ez mindig hatott. Egy matt fekete Glock 17-es marok lőfegyver megteszi a hatását. A taxis nyúlt az óra felé, amikor Langer rászólt:

-Hagyja csak. Majd megmondja mennyi lesz. Kávét tud valahol?

-Én tisztességesen…én nem lopok…

-Ebben az országban Rogán úr – pillantott a taxis engedélyre az őrnagy – senki sem lop. Csak a lehetőségekhez mérten szerzi be a szükségleteit.

-Én…

-Rogán Ambrus? Komolyan? – fintorgott Langer.

-Név rokon. Tudja mennyi bajom van belőle? – morgott a kopasz sofőr.

-Képzelem. Szóval tud?

-Én kérem nyomozó úr…

-Kávé. Esetleg két túrós táska. Melegen. Tud, vagy nem tud? – hajolt előre Langer.

-Tudok. Nem puccos, de…

-Rogán úr. Nem puccos. Túrós. Érti?

-Én tisztességes taxis vagyok – húzta ki magát a kopasz férfi.

-Én meg a hét törpe egymásra rakva, áfa nélkül. Duma marad, maga halad. És túrós. Világos? – emelte meg a hangját Langer.

A kopasz férfi bólintott és bekanyarodott a piac felé. Aztán megállt egy latyak közepén, kitoccsant a kocsiból, káromkodott és csúszkálva ment be egy épületbe.

Ez se azért lett taxis, mert nem tudta befejezni a doktoriját! – sóhajtotta az őrnagy és elővette a rezgő telefonját.

„ Jöhet érte délután négy körül. Erzsi beszélni akar magával. Én is. Gazsi”

Visszaírt. „Ott leszek, mennyi még?” kis idő múlva. „Tizenhat lett, mert vennem kellett hozzá valamit. A többit visszaadom. Nem kell alamizsna”

-Én édes jó Istenem, miért tudnak okos emberek ennyire fafejűek lenni? - pillantott ki az ablakon és látta a taxis jön visszafelé, kezében egy zacskó és egy pohár kávé.

Kávégallér nélkül. A tetejét fogja. Ami elengedett, és a kávés pohár a latyakban végezte. Az őrnagy rázta a fejét, a kopasz férfi visszafordult egy új kávéért. Rezgés.

„Ma este? Viszek lasagne-t”

Langer nézte a betűket, amik lassan átalakultak egy szép telt nővé, ahogy élvezettel mozog együtt az őrnaggyal, kicsit hangosabban a végén, aztán a férfi Barcelona pólójában ül mellette a kanapén és éppen azt nézik, ahogy Tony Soprano lelő valakit. Majd újra a sóhajok, az ízek, az illatok. A nő, aki csak Mari, nem tudja az igazi nevét, aki tanárnő valahol egy gimnáziumban. Franciát és történelmet tanít, meg amit éppen kell, mert már a hülyék sem mentek el tanárnak ebben az országban. Most éppen matekot helyettesít három hónapja. Mindig két anyaggal a tanulók előtt. Vagy 180 centi magas. Langerrel egyidős lehet, negyven felett. Mutatós nő. Van mit mutatnia. Diszkréten öltözik és gyorsan vetkőzik, ha nagyon akarja.

El akarták lopni a táskáját. Nem hagyta magát, ezért az elkövető megütötte, majd belerúgott. Ekkor jött Langer őrnagy és a mentők. Aztán gipsz a fickó lábán jó pár napig, majd egy kis börtön. A fickónak. Egy kósza fegyelmi Langernak. Aztán pár nappal később a nő a kapitányság előtt. Megköszönte és sírt. Egy kávézóban beszélgettek. Nem volt bemutatkozás. Csak történetek. És a nő megkérdezte, lehet-e hálás. Langer mondta, nem kötelező, nem tartozik semmivel. Szeretné, mondta nő. És ennek már majd egy éve. Szex, sorozatok, jó kaja, jó bor és szex.

„Villám van. Nyolc után, hátul” – küldte az üzenetet a Marinak, jelezve hátsó bejárat, másik kulcs, mert elől felszereltek egy CCTV kamerát, nem kell, hogy lássák. Hátulra már nem jutott, így aztán minden mocskos dolog ott történt.

-Majd a fuvardíjba számítom- hallotta a kopasz taxis hangját, aki hátra nyújtotta a kávét és a tasakot.

-Rendben, igyekszem nem morzsázni.

-Hagyja csak! Tudja mi minden hullott már ott le?

-Nem is akarom tudni – zárta le a dolgot Langer.

A kopasz taxis morgott valamit, majd elindult a kapitányság felé. Már tudta ki ez a faszi. Bent mutatta pár havernak. Bukott Pesti. Őrnagy. Bitang nagyot tud ütni. Sosem kap érte, mert mindegy mit csinál. Sosem veszik elő semmi miatt. Csak óvatosan vele, mutatták a videót húsvétról. Kétmillióan látták. A Pláza Pofozója. A kopasz taxis nyelt egyet.

-Rogán úr, ez a túrós isteni. Ha kell, majd hívom magát.

-Inkább megmondom hol veheti meg, őrnagy úr.

-Tájékozódott, ez szép dolog – mosolygott Langer.

-Kicsit porcukros a szája, nehogy azt higgyék…

-Nem hiszik, Rogán úr. Tudják - legyintett Langer és húzott a kávéból.

Egy piros szív jött a szövegre. Aztán egy hívás. Vezetékes telefon. Helyi körzetszám, 47-es. Nemesh úr tán visszatért halottaiból.

-Langer – vette fel.

-Dr. Kovács Erzsébet, jegyző Liszkasomorja polgármesteri hivatal.

Langer ebből értette. Lehallgatják a telefont. Ez most hivatalos.

-Parancsoljon, jegyző asszony.

-Ha meg tudja oldani, hogy idejön, találtam pár iratot, ami esetleg segítheti a nyomozást. Gondoltam inkább ön lássa elsőként, őrnagy úr.

Szóval valakik érdeklődtek már és kell nekik valami. Esetleg a jegyző asszonytól akarnak információt bármi áron. És akkor meglehet nem is hivatalos szervek. Hm.

-Értem. Délután négy felé megfelelne?

-Kicsit előbb, tudja a gyerekekért kell mennem.

Nem akarja, hogy a férje tudja. Okos nő.

-Kettőkor ott leszek.

-Köszönöm őrnagy úr. Remélem elférünk. Viszontlátásra.

-Kézcsókom jegyző asszony – nyomta meg a gombot.

Dr. Kovács Erzsébetet valakik most is figyelik. És segíteni akar. Vagy tud valamit, amit nem kellene. Micsoda nő!

-Megjöttünk, őrnagy úr. Legyen a vendégem – tette fel a kezét a kopasz taxis.

-Tudja, hogy kezdődik minden rossz kapcsolat?

-Én tényleg…

-Az egyik tartozik a másiknak. Tízezer elég? – nyújtotta a bankjegyet Langer.

-Kicsit sok…

-Oké. Rogán úr. Akkor, hogy elég legyen. Jönni fog magához két ember. Vagy legalább is annak látszanak majd. És kérdezgetnek dolgokat. Felejtse el, hogy kivel beszéltem -veregette meg a kopasz taxis vállát az Őrnagy.

-A jegyző asszonyt?

Langer sóhajtva kiszállt. Nagy az Isten állatkertje.

-Ezredes úr, Langer őrnagy jelentkezem!

-Pihenj. Üljön le. Kér valamit inni?

-Egy whisky jól esne…

-Reggel fél kilenc van, őrnagy.

-Akkor kérek jeget is bele - mosolygott Langer.

Az ezredes visszament a székéhez, leült, majd beleszólt a komba:

-Mártika kávét kérünk. Erőset.

Langer mosolyogva ült. Tudta mi jön. Miért nem lett még meg a tettes, mikor maga a Don érdeklődött az ügy felől és már a második nap kezdődött el. A Don, a legfőbb rendőr, sürgeti az ezredest. A Don, akinek olyan kapcsolat rendszere volt, ami megvédte mindentől. Mindenkit ismert, mindenről tudott. Mindenkinek parancsolt, egy borsodi talpas rendőrnek főleg.

Amikor csörgött a belső vonalas telefon, Langer csak felvette:

-Én vagyok, mi kell?

Akkor a Don bemondta kicsoda.

-Ez vicc ugye? Figyu. Én a Bukott Pesti vagyok, szórakoztok velem oké, de azt a fickót ne vegyétek be a műsorotokba, mert távirányítással tépi le a tökötöket, érted?

-Értem őrnagy. Én intéztem, hogy maga ott legyen. Miben van benne most Liszkasomorján?

Akkor Langer már felismerte a hangot és komolyan meglepődött. Bakker! A Don érdeklődik az ügy iránt? Személyesen? Talán érdekelt valamelyik strómanja révén? Meg kell néznie, kié is az a raktár. Érdeklődik. Hm. Na de melyik ügy iránt?

-Sima lopás, tábornok úr, én csak…

-Az nem érdekel. Kisebb veszteség. Ki a halott?

-Mármint…

-Ki a halott?

-Nemesh Zalán Tibor polgármester, tábornok úr – felelte Langer.

-Az nem lehet – morogta a Don.

-Pedig így van.

-Miért nincs a rendszerben, őrnagy?!

-Még nem írtam meg…

-Egy polgármester? Hogyan?

-Jelentem, a tényállás szemrevételezését követően…- kezdte Langer.

-Őrnagy. Lényeget. Röviden.

-Parancs. Leszúrták. Egy drága húsvágó késsel. Az ujját levágták, hogy a széfet kinyissák. Elvileg…

-Nem hiányzik semmi, a francba. Laptop?

-Megvan, tábornok úr, még vizsgálják, hogy…

-Küldesse fel. Nekem. És ne nyúljanak hozzá – morrantotta a Don.

-Na de bizonyíték!

-Nekem. Küldi. Most. Mindennel együtt. Az ügyet zárja le. Tettest meg találjon.

Ha a Don ennyire nyomul, akkor nagy gáz van. És milyen veszteség? Kisebb veszteség? Imre te barom, miért nem nézted meg a tulajdonlapot, céglistát, meg amit kellett volna?

-Milyen legyen? – kérdezte Langer.

-Most szórakozik, őrnagy? Azt hiszi nem tudom előléptetni egy koszorú kíséretében?

-Nincs kétségem, tábornok úr. Amúgy van gyanúsítottam, csak még nem tudtam elérni.

-Jó. Maradjon is úgy. A nőt hagyja. Más ötlet?

-Felmerült, hogy szlovák bűnözők, maffia vonal – mondta Langer őrnagy és a fejében kergették egymást a dolgok, mert a Don nőt mondott, tehát Szomorú Zsuzsáról tud, talán ismeri, talán az ő embere…és ez így karácsony előtt, a Jóisten szórakozik vele már biztos.

-Helyes. Ennél marad. Laptop és minden indul, hozzám, most. Egy hét múlva lezárta az ügyet. Világos? Végeztem – hallotta az utasítást Langer.

-Ha mégis megtalálom…

-Őrnagy. Parancsot kapott. Egy hét – és kattant a telefon.

És most Pintér Márk ezredes, megyei kapitány ott ül vele szemben, semmilyen szőke bajuszával, rövid hajával, vékonyra kötött kissé csálé nyakkendőjével és mellényével, amin az egész megyei kapitányság röhög, persze csak a háta mögött, magyar módra, vizes kék szemével, amit már látott valahol. Pecsétgyűrű az ujján, FBI felirattal, mert ott végzett. Nézi az őrnagyot és nem szól. Megérkezett a kávé, Mártika az asszisztens, amúgy Halmágyi zászlós, egy mosolyt eresztett meg Langer felé, aki kicsit félrehajtva a fejét nézi a nő lábát és a csatolt részeket, lebiggyesztett ajkakkal bólintott.

-Köszönjük, Mártika – töltött magának Pintér ezredes.

Langer még utánanézett a zászlósnak, szép darab, az biztos. Az ajtó becsukódott.

-Pesti bunkó.

-Ő is itt lesz, ezredes úr?

-Pofa be. Jelentés.

-Az asztalán, ezredes úr.

Pintér arca megfeszült. Aztán megfogta azt a pár papírlapot, amire Langer célzott és kidobta.

-Lószar – mutatott a kosárra.

-Az nem én voltam. Én nem küldök olyat – tette fel a kezét Langer őrnagy.

-Ez, amit a pofámba tolt, egy nulla. Lássuk. Maga véletlenül megakadályoz egy rablást, Liszkasomorján, mikor két napja van Sátoraljaújhelyen helyettesíteni és azt sem tudja hol van az a pöcegödör. Honnan tudta, hogy rablás lesz? – bámult áthatóan az őrnagyra az ezredes.

-Volt egy fülesem, az egyik újhelyi műintézményből.

-Kocsma.

-Talán az is lehet. Kimentem, megnéztem, stimmelt. Elkaptam őket és…

-Jó nagy szarba került, őrnagy. És onnan nem fog kimászni – morogta Pintér ezredes.

-Akkor az jó magának, nem?

-Ezredes úr – emelte a hangját Pintér.

-Akkor az jó magának ezredes úr, nem?

-Ha megdöglene egyszerűbb lenne. Mi van a tettesekkel?