Copyright © 2025, Czibere Attila

Copyright © 2025, Dopamin Könyvkiadó, Budapest

Borító © Kiss Gergely

Felelős kiadó a Dopamin Könyvkiadó márka tulajdonosának,
az OTOMO Network Kft. ügyvezetője

Szerkesztette Zoltán Tamás

A szöveget gondozta Kótai Katalin

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-615-6461-24-7

Igaz történet alapján.

A kötet Czibere Attila saját tapasztalatai,

jegyzőkönyvek, elbeszélések és alvilági legendák alapján készült.

A dramaturgia érdekében a szerző egyes részleteket megváltoztatott.

A szerzőnek nem célja a bűnözői létforma népszerűsítése,
de szeretne a saját élettapasztalatával, történetének
elmesélésével rávilágítani, hogy a bűnözés kerülendő.

„Ha tagja vagy egy bandának, sosem tudod meg, ha meg akarnak ölni. A gyilkosság számunkra elfogadott dolog volt. Semmit nem veszel észre. Akik addig barátok voltak, tesznek hidegre, közben mosolyognak.

A gyilkosságokkal lehetett fegyelmet tartani. Aki kilépett a sorból, megölték. Akkor is előfordult, ha nem lépett ki.”

(Nagymenők c. film)

Anna-Violettának: túl sokáig leszünk halottak,
hogy gyűlölködj. Szeretlek.

ELŐSZÓ

2005. április 1., Nádudvar. Kisváros Panzió

C ránéz az éjjeliszekrényen némán villogó mobilra. Amikor átlapozza a nem fogadott hívásait, látja, hogy tízből nyolcszor Barbi, a felderítés főnöke kereste. Reggel fél nyolc múlt öt perccel, mikor visszahívja. Barbi a második kicsengésre felveszi, és köszönés nélkül belekezd:

– Akiről pár hete beszéltél… Ööö… Az este… Ööö… Hazavágták. Két halott. Neveket ne… Ercsiben pezsgőt bontottak…

– Aha – dünnyögi C. – Ez most valami áprilisi tréfa akar lenni?

– Baszd meg, ez nem vicc! Sürgősen beszélnünk kell! Hol vagy?

– Nádudvaron. Este nyolc után a konditeremben?

Bontják a vonalat, majd C begipszelt lábával besántikál a fürdőszobába, közben hallja, hogy az övével szomszédos ágyon ébredező Igor ásítva kérdezi:

– Valami baj van, Atám?

– Kapcsold be a tévét, nézd a híreket! – mondja, és hideg vízzel mosni kezdi az arcát.

A hírolvasó monoton hangon mondja: „Legalább húsz lövéssel végeztek ki két férfit Diósdon, a Vadvirág utcában. Egy arra járó autósnak tűnt fel a két holttest.”

C a saját tükörképét bámulja.

Negyvenéves, de már hamuszürke a haja.

Ennyit a nyugodt életről.

– Mi a faszt csinálhatott már megint ez a két istenbarma? – teszi fel a költői kérdést saját magának félhangosan.

I.
A PÓKHÁLÓJÁT SZÖVŐ

1

HOSSZÁBAN KETTÉREPED

1999. Ősz. Sóskút.

Kevesen, csak az elvetemült természetjárók, őskorkutatók és a helybéliek ismerik azt a kiszáradt folyómedret, ami a Grand Canyont juttatja az utazó eszébe Érd és Sóskút határában, nem messze a Habsburgok kastélyától. Ahol nyáron pipacsok milliárdjai festették vérvörösre a fennsíkot. Ahonnan egészen a Duna túloldalára el lehetett látni. Oda, ahol a Koszi-klán az úr.

Sóskút mesés fekvésű település, igyekvő, szorgos emberekkel, ahol nem feltűnő, ha valamelyik rejtőzködő milliárdos villát építtet magának, és azért sem szólják meg – legfeljebb a hátuk mögött összesúgva –, ha több tízmilliós autócsodáikkal furikáznak.

Menyét háza Sóskút legutolsó telkén áll, kilátással a szelíd dombokra. Magas kőfal veszi körül, biztonsági kamerák pásztázzák a területet, a parkosított kertbe medencét ástak – valóságos kis paradicsom. Az építkezés lassan haladt, mert amikor az évtized elején Menyét és felesége fiatal házasokként nekifogtak a fészekrakásnak, elfogyott a pénzük. Menyét viszont már akkor sem volt az a kétségbeesős, a sült galambra váró fajta, kereste a lehetőségeket, hogy mindent megadhasson a családjának, kiváltképp a gyermekeinek.

Vegas, azaz a százhalombattai olajfinomító megcsapolásával, Dindával karöltve szerezte az első millióit, majd az évtized közepén, az úgynevezett „olajos korszakban” jó időben volt jó helyen, és a Portik-féle energoil bűnözői csoport farvizén százmilliókat húzott. Ezzel alapozta meg a Karap-birodalmat. Cége, a KarapTrans, Menyét kivételes tehetségének és bámulatos akaraterejének köszönhetően tényezővé vált a magyar üzemanyag-szállítmányozási piacon, pedig ott aztán kőkemény, vérre menő küzdelmek folytak a vadkapitalizmus éveiben. Az elkeseredett konkurenciaharc gyakran végződött kivégzésekkel, robbantgatásokkal, vagy egyes piaci szereplők nyomtalan eltüntetésével. Micsoda alvilági módszerek!

Menyét a mai estét a feleségével kettesben szándékozik eltölteni. A gyerekeket a nagyszülőkre bízták, az asszony főzött. Ínycsiklandozó illatok, kellemes háttérzene és mécsesek adják a romantikus hangulatot. Menyét a nappaliban lazít, teljesen elvarázsolja a lángok falakon táncoló árnyjátéka. Az elmúlt időszakban mintha egy kicsit eltávolodtak volna egymástól a nejével. Ha már lángok: folyamatosan etetni kell a tüzet, hogy ki ne aludjék, nem igaz?! Pláne, ha a környezetük közben vízzel locsolja a máglyát.

A férfi az életének összes mozzanatát a családja érdekeinek rendeli alá. Őértük gürizik. Feleségével ketten vezetik azt a Kft.-t, amitől a család jövője, jóléte függ.

Felbontja kedvenc, fekete üveges muskotályos pezsgőjüket, kitölti az italt, és magához hívja a konyhapultnál tüsténkedő asszonyt. Finoman összekoccannak a kristálypoharak, közben mélyen egymás szemébe néznek. Menyét azzal nyugtatja magát, hogy minden házasságban akadnak mélypontok, ám ha a társak valóban szeretik egymást, működik közöttük a kohézió, túlélheti a kapcsolat, sőt, megerősödve léphetnek tovább. Az önnyugtatást aztán győzködés váltja: közöttük működik a kohézió.

Éppen a szájukhoz emelik a poharaikat, amikor valami koppan, majd gurul a teraszon. Ösztönösen a hang irányába kapják a fejüket, aztán kérdőn egymásra pillantanak, végül Menyét visszateszi a poharát a tálcára, és a teraszajtó felé indul.

A robbanás letarolja a teraszt.

Repeszek csapódnak a levegőbe.

A ház masszív sóskúti kőfalai megremegnek.

A teraszajtó biztonsági üvege hosszában kettéreped.

Menyét a márványpadlóra vetődik, aztán ahogy beáll a dobhártyaszaggató robajt követő síri csend, rögtön a felesége tekintetét keresi.

– Maradj! – int az asszonynak. – Kimegyek.

– Ne, Anti, hívjuk a rendőrséget! Ne menj ki!

– Jó, hívjad őket, én azért kimegyek – szól vissza már a válla fölött.

Menyét katonai iskolába járt, elég sok hasonló durranást hallott ahhoz, hogy felismerje, ez nem egy mezei petárdából származott. Lassan kinyitja a teraszajtót, orrát megcsapja a robbanóanyag összetéveszthetetlen, lőporhoz hasonló szaga.

Torka kiszárad, nyelne, de mintha száraz tapló lenne a nyelve.

2

MÓKOLÁS

– A Sofőrt tudom egyedüli haragosunknak megnevezni – böki ki Menyét a robbanást követően a házukhoz kiszálló rendőrök egyikének.

– Ki az a Sofőr?

– Neki is tankerjei vannak az olajos szakmában. Névtelen feljelentést tettem ellene az adóhatóságnál és a vámnál. Illetve felvételeket adtam át a megrendelőinek azokról a mókolásokról, amit a sofőrjei művelnek.

A nyomozó a jegyzettömbjére dobja a tollát, idegesen beletúr a hajába.

– Mókolás? – ismétli el az általa még nem hallott kifejezést.

– Olajos körökben mókolásnak hívjuk a… hogy is mondjam… – keresi a szavakat. – A szabálytalan, különféle visszaéléseket az üzemanyagokkal. Azokról pedig kevesen tudnak.

Miközben a nyomozó jegyzetel, arra gondol, ez valóban elegendő indok a bosszúra, ám ha a szimata nem csal, Menyét nem csak tippel.

– Valamit nem értek, Karap úr… – Újfent az előtte ülő fickóra pillant. – Ha névtelenül tette a feljelentéseket, maga szerint honnan jöhetett rá a Sofőr, hogy ön állhat emögött?

– Szóval mitől lehet biztos abban, hogy én jelentettem fel? – ismétli el saját szavaival Menyét a kérdést, leginkább azért, hogy időt nyerjen a gondolatai rendezéséhez. A nyomozó szapora bólogatással biztatja, kibukik belőle: – Onnan, hogy összejöttek a feleségemmel. – Rögtön exkuzálja is magát. – De nem úgy, ahogy maga meg a kívülállók gondolják.

Akkor meg hogy?

– Karap úr, én nem ítélkezem – mormolja a rendőr. A meglepettségét igyekszik bizalomkeltő ábrázattal palástolni. – Mit gondol, hogyan látják a kívülállók a helyzetet? Mondja el, kérem!

Hiába a bizalomgerjesztő hangnem, a nyomozó falakba ütközik. Menyét már bánhatja, hogy eljárt a szája. Most legalábbis úgy összeszorítja az ajkát, mintha soha többet nem akarná kinyitni. A zsarunak máshonnan kell megközelítenie a témát:

– Kezdje azzal, hogyan ismerkedtek meg a Sofőrrel!

Menyét ráncolt homlokkal, a távoli semmibe révedve, nagy nehezen fog bele:

– Kezdetben jó barátságot ápoltunk a Sofőrrel. Kilencvenhatban vagy kilencvenhétben ismerkedtünk össze, az autóversenyzése kapcsán. Akkor még a cégem szponzorálta. Kezdetben kölcsönös tisztelet volt köztünk, egy idő után segítettem neki bekerülni az üzemanyag-szállítmányozási piac eléggé zárt világába – mesél. – Egyengettem az útját, segítettem neki, munkát adtam az egyetlen tankerének. Aztán közös céget alapítottunk Startimpex Kft. néven másik két társunkkal, Török Zoltánnal és Pfeiffer Józseffel. Üzemanyag-nagykereskedelemmel foglalkoztunk, én szállítottam, vevőket hoztam, és az autóparkot adtam. A Sofőr az alvállalkozóm volt, de időközben összeboltolt Sápi Lászlóval, annak a cégnek a vezérével, aki ellátott bennünket üzemanyaggal. Sofőr elkezdett nem együttműködni velünk, mi vittük a Török Zolival ketten a céget. A Sofőr cége időközben felfejlődött, és konkurenciaharcba sodródtunk.

A szorgosan jegyzetelő nyomozó kihallja Menyét hangjából a rosszallást, mondatról mondatra dühösebben beszél a Sofőrről, úgy érzi, visszakanyarodhat a kényesebb témára:

– Kérem, mondja el, mikor és kitől hallotta azt a híresztelést, hogy a felesége és a Sofőr között szerelmi viszony alakult ki!

Lehet, hogy túl korai volt? Menyét felpattan az étkezőasztaltól, kezét tördelve járkál föl-alá. A nyomozó meredten követi a tekintetével.

– Karap úr, ez fontos részlet lehet.

– Igen-igen, persze… – Menyét kissé zavartan visszaül. Lopva a felesége kihallgatásának helyszínéül szolgáló nappali felé sandítva, halkan kezd bele: – Szóval, egyengettem annak a szemétnek az útját, alvállalkozóként munkákat adtam, bevezettem az üzemanyag-szállításba. Ő meg a jóhiszeműségemet kihasználva, a hátam mögött rácsatlakozott a kapcsolataimra. Ha ez nem lett volna elég, beengedtem ide a házamba, játszott a gyerekeimmel, a feleségem főztjét ette…

Nem kell nyomozónak lenni ahhoz, hogy az ember tisztán lássa, Menyét félrebeszél. Az imént határozottabban szólt hozzá, ami érezhetően működött. Marad ennél a taktikánál.

– Karap úr, ez még nem ok arra, hogy önökre robbantsa a házat! – Összenéznek. – Kérem, válaszoljon az előbb feltett kérdésemre! Kitől hallott a Sofőr, illetve az ön felesége közti viszonyról?

Menyét mélyet sóhajt, majd gyötrelmesen hosszan fújja ki a levegőt, mielőtt kibökné:

– Én ezt a Hájas Gyuritól hallottam. Pontosabban az egyik barátomnak pletykálta a Hájas. – Aztán, ahogy szokta, rögtön magyarázkodni kezd: – De csak azért, mert biztos volt abban, hogy a Lacitól visszajut hozzám a szóbeszéd.

Vajon kit akar átbaszni? Az előtte ülő rendőrt, vagy saját magát?

– Szóval biztos abban, hogy ez csak szóbeszéd?

Menyét mosolyt próbál erőltetni az arcára, de az kínlódó grimasszá torzul.

– A Sofőr igen jóképű, sportos, úgy néz ki, mint Tom Cruise. Nézzen rá az én százhúsz kilós feleségemre… – Fejével az asszony felé bök, arra célozván, hogy a jóvágású férfinak nem kellhet az ő felesége, amikor klasszisokkal jobb nőket is megkaphat. Menyét kényszeredetten felkacag. – Hájas találta ki az egészet.

– Alakult ebből a pletykából konfliktusuk a feleségével? – érdeklődik a rendőr.

– Nem, dehogy. – Rázza a fejét, majd hirtelen bizalmaskodó hangnemre vált. – Senki sem sejtette, hogy én küldtem rá a feleségemet, hogy tudjon meg tőle, szedjen ki belőle céges információkat, barátkozzon vele. Hiába beszélnek titkos románcról, méregdrága Swarovski kristály ajándékokról, ezeket Hájas terjeszti, mert nem vagyok vele jóban. Haragszik rám Mezőszentgyörgy miatt.

A nyomozó gyanakvó érdeklődéssel néz fel a jegyzeteiből:

– Haragszik?

Menyét már bánhatja, hogy ennyire belement a témába, idegesen beharapja a szája szélét. A rendőr úgy dönt, mielőtt rátérne a következő kellemetlen témára, lezárja az éppen tárgyaltat.

– Szóval, ha jól értem, akkor ön kémkedésre kérte a feleségét?

– Barátkozásra – helyesbít Menyét. Igaz, a kifejezés kedvesebb, a lényeg ugyanaz. – Na, és a Sofőr elmondta a feleségemnek, hogy tudja, én nyomtam fel a cégét a hatóságoknál, és jobban tenném, ha leállnék erről. Viszont eközben megüzente, hogy dolgozhatnánk újra együtt, ahogy a régi időkben. De kiismertem, milyen ember, a kapcsolataimat kihasználva megkerül. Visszautasítottam, és a feleségemet is eltiltottam tőle. Ezért kaphattam a gránátot.

Habár Menyét tekintetében látszik, hogy meggyőződéssel vádolja a Sofőrt, a rendőr megérzései, a bizarrnak kirajzolódó szerelmi háromszög ellenére, egészen mást súgnak.

– Mezőszentgyörgyöt említette az előbb. Miért haragszik magára Mezőszentgyörgy kapcsán Hájas?

A kérdés hallatán Menyét egész testében megfeszül, már bánhatja, hogy szóba hozta Gyurit.

– Kilencvenháromtól kilencvenhatig jó üzleti kapcsolatban álltunk Hájassal, többször jártunk össze vacsorázni, egy alkalommal elmentünk közös családi nyaralásra is az USA-ba, de nem tetszett nekünk, ahogy a feleségével bánt, ezután a viszonyunk már nem volt annyira szoros – magyarázza. Látja, hogy a nyomozó közbeszólna, hogy ne tereljen, ezért gyorsan hozzáteszi: – Később tudtam meg, hogy Mezőszentgyörgyön olajat loptak a távvezetéken. Megbuktak, Dinda és Hájas engem gyanúsítottak meg, hogy feldobtam őket. De ennek több éve, és a Hájassal azóta nem is beszéltem, teljesen megszakítottam vele a kapcsolatot. A Sofőr tette.

3

ÚGY JÁR, MINT A KUTYA

Menyét a rendőrségtől megtudta, a Sofőr gyanú felett áll, a hazugságvizsgálatot is vállalta.

A kihallgatását végző nyomozó mégiscsak jó felé tapogatózott, és tényleg Hájas küldhette a teraszára a kézigránátot?

A rendőrséget megkerülve próbál a kérdés végére járni, ám nem evett meszet, hogy közvetlenül Hájast vonja kérdőre. Telefonál Győrbe a Hoffer Gyulának, megkéri, hadd beszéljen az ő készülékén az Északival. Habár tudja a számát, elővigyázatosan azért nem direktbe Északit hívja, mert figyelhetik a telefonját. Északi biztosítja Menyétet, hogy fogalma sincs, ki rendelhette meg a robbantást.

Aztán néhány héttel később Menyét éppen vidékről, egy autómentésről érkezik vissza a Takács nevű autószerelőjével Érdre. Este tizenegy előtt kicsivel érkeznek a Nagy Pista-féle benzinkúthoz, a Pusztazámori útra, ott bérel a kamionparkolóban helyet a tankerjeinek. Ahogy befordulnak, a fényszóró kévéjében fekete-vörös vértócsa csillog a fehér murván. Szemükkel követik a vonszolás nyomát.

Menyét kibelezett, felakasztott őrző-védő kutyája lóg az egyik kamion elején.

– Baszd ki! – sikkant fel undorodva. Kis híján elhányja magát, de visszanyeli a savanyú ízt.

Azonnal hívja a zsarukat.

Másnap kora reggel ismeretlen szám csöngeti Menyét feleségének telefonját. Suttogó férfihang közli az asszonnyal:

– Mondd meg a köcsög férjednek, hogy ha még egyszer azt híreszteli, hogy Sofőr a robbantó, úgy jár, mint a kutya! Utolsó figyelmeztetés! UTOLSÓ!

Néhány perccel később Menyét üzenetben kapja meg ugyanezeket a mondatokat.

– A kurva anyját annak a gecinek! Megölöm, a kurva édesanyját! – dühöng Menyét.

Nem elég, hogy a Sofőr miatt maholnap kenyérgond lesz a cégében, az a fasz tovább szemétkedik vele.

Ha nem éppen a nagyszülőknél tartózkodnak, a gyerekei akár kint játszhattak volna a teraszon a robbantáskor.

Előbb a pletykák a feleségével, majd a kurva gránát, aztán a kutya, most pedig a fenyegetés.

Ezt már nem hagyhatja annyiban!

Csak szabaduljon ki C! Megöleti vele ezt a gecit!

4

GRÁLLOVAG

Ácsorog a fegyintézet zsilipjében. Az ormótlan vaskapu bombabiztos lemezein terjengő rozsdafolt a Nagy-Magyarország térképét juttatja eszébe. Próbál lazának mutatkozni, pedig rettenetesen feszül attól, hogy a hátában érzi Hegyomlás hadnagy „öklelő bika”-tekintetét. Február elején hozták be, pontosabban ő sétált be idézésre, és ott fogták. Ennek már kilenc hónapja. Kilenc rohadt hónap a mocsok, csótányoktól hemzsegő Gyorskocsiban… Kilenc hónap sok idő, pontosan tudja. Kilenc hónapot töltött a délszláv háború poklában. De kilenc hónap alatt egy új élet is megszületik.

Mindenkit kivonnak időnként a forgalomból, csak hogy érezzék a törődést és a figyelmet… Az időtartam nagyban függ attól, hogy a megszorongatott mennyire előzékenyen mesél odabent a társairól. Hiába próbálkoztak C-vel, semmit nem köpött a zsaruknak. Ennek eredményeképpen a szarháziak jó sokáig bent tartották.

Alig két hónap maradt hátra az évből.

Kilenc éve, hogy C visszajött Magyarországra, pedig Kanadában békésebben élhetne. Melózhatna egy olajfúrószigeten az Északi-tengeren. Ehelyett itthon olyan olaj- és pénzpapíros-lopós ügyekbe keveredett, amire már két barátja, Pubi és Dinda élete ráment. Rá is majdnem keresztet vetettek – emlékezik vissza arra a beszélgetésre, amikor a szlovákiai hotel lépcsőfordulójában, Dinda elutaztatásának megszavazásakor Északi figyelmeztette: tanácsos volna mielőbb felszívódnia, mert könnyen ő lehet a következő.

Fontolgatta akkortájt, hogy bemegy a yardra, és elmagyarázza, az őket feldobó Zsemle állításával szemben hiába keresik rajtuk, nincsen náluk a tizenöt tonna biztonsági pénzpapír. Ha ezt megtette volna, egészen biztosan máshogy alakul minden. Az egyik forgatókönyv szerint hamar kibukott volna Hájas hatalmas hazugsága arról, hogy az állításával szemben nem égette el az említett pénzpapírszajrét. A második változat szerint a barátai helyett most C lenne hidegre téve.

Ő akkor úgy döntött, hogy hallgat Északira, lelépett, majd mire hazatért, Dindát, a Kisgyereket már megölték. Miért? Dorkó, a Portik embere tudatta Hájassal, hogy Dinda ügyvédek közvetítését kérte: C tervéhez hasonlóan bemenne a zsarukhoz, hogy tisztázza magát. Hiszen hiába nyomoznak utána, nála ugyebár nem volt pénzpapír, azt Hájas elégette… Hájas készpéndzönek vette, hogy Dindát előbb-utóbb megtörik odabent, és kitálal mind a hamispénz-gyártásról, mind a mezőszentgyörgyi olajmanipulációjukról, akkor pedig az ő vaskos nyaka körül is szorul a hurok. És persze a Kisgyerek azzal is csípte Hájas szemét – amit szintén Dorkótól hallott –, hogy meghúzta a csapot 10 Ft/literrel. Mert a dagit meglopni, átverni halálos bűn. Bizony!

Hájas aztán a Dindáról, a mezőszentgyörgyi telep alatt futó olajlopó alagútról és a pénzpapírbalhéról is mindent vágó Pubit szintén elintézte. Amikor ivott, Pubi hajlamos volt kifecsegni dolgokat, ami életveszély – jelen esetben rá nézve szó szerint értve. Pubinak mennie kellett.

C mindkét barátja Hájas miatt került hidegre. És a gyötrő rémálmok őt emiatt máig nem hagyják nyugton.

Már sötétedett, amikor a smasszer kiszólította a 628-as zárkából:

– Czibere! Látogatója van.

A zárkatársakkal hülyén néztek egymásra. Fél négy elmúlt, mindenki tudja, hogy ilyenkor nincs semmiféle látogató.

Az őr végigkísérte az üres, félhomályos folyosón. C a fordulóban, a törhetetlen világító ablakon át látta annak a Vitéz utcai háznak a tetőcserepeit, ahol a Doki csaj rendelője van. Aztán befordultak jobbra. A helyiségben, papírokkal a kezében ott állt előtte a kihallgatását végző hegyomlás nyomozók közül a fiatalabbik.

– Mindig jobbra számít az ember – mormolta C.

A nyomozó lassan felolvasta a hivatalos szöveget, miszerint elengedik. Amikor befejezte, felnézett:

– Czibere úr, a szabadlábra helyezése előtt akar nekünk még valamit elmondani?

– Nem, semmit – vágta rá, majd hozzátette: – És nem hiszem el, hogy szabadulok.

A hadnagy unottan megvonta a vállát, majd az egyik lap aljára mutatott:

– Itt írja alá.

C fejében kavarogtak a gondolatok. Az egyik pillanatban látta maga előtt, ahogy a gyerekei meg az asszony a hazaérkezésekor a nyakába ugranak, a másikban viszont máris lehűtötte magát, hogy csak szívatás az egész.

Negyedóra múlva az őr visszatért a zárkához:

– Czibere szabaduló! Minden holmiját szedje össze!

Na, akkor kezdett el úgy kalimpálni a szíve, hogy majd kiugrott a helyéből.

A ’80-as években a müncheni Stadelheim börtönben eljátszották vele a szabadulási procedúrát, aztán a kapuból visszafordították. Csak hogy megtörjék. A magyar zsaruk ne ismernék ezt a játékot? Vannak fószerok, akik ezt követően köptek. Pláne karácsony előtt. De ő nem fog – nyugtatgatja magát C. a zsilipben.

Münchenről az a lány jut eszébe, aki az Ost parkban lakott. A csaj egy török pasas szeretője volt, mellette kavart C-vel. Mustafa a negyvenes évei vége felé járhatott, elfoglalt üzletemberként – dönerezői voltak – állandóan rohant, de grállovagként megdobta a lányt havi ezer márkával.

– Ennyi pénzért egész hónapban be kéne járnod egy irodába dolgozni, szóval szerintem meg kéne tartanod a fickót – mondta C a csajnak. – Azt a havi egy-két órát nem kibírod vele? Lök kettőt, elmegy, aztán egy hónapig a hordótestű asszonyát boldogítja. Legalább elhenceghet a többi arkadasnak, hogy echte deutsch csaja van.

Legközelebb, amikor Mustafa újra szóba került, a lány bejelentette:

– Férjhez megyek hozzá… – Várt C reakciójára, de mindhiába. – Ugye nincs duli-fuli?

– Nincs – bökte ki végül C.

– Biztos?

– Biztos.

– Ígérd meg!

– Megígérem.

– Ugye szeretsz?

– Szeretlek – hazudta neki C.

A lány lelkesen folytatta:

– Szóval, mielőtt férjhez megyek, rajta van a bakancslistámon, hogy két pasival… – Nem volt szívbajos típus, de most zavarba jött. – Szóval rakjatok meg a Mustafával együtt! Szeretném kipróbálni. Megtennéd?

– Meggondolom – hunyorgott C.

Arra jutott, hogy török–magyar barátság ide vagy oda, nem szívesen henteregne egy ágyban a tetőtől-talpig, még a hátán is csupa szőr, pisztollyal járkáló, virtigli törökkel. Még a végén az ő fehér, szűz seggére is szemet vetne a haramiája, azt pedig nagyon nem tolerálná. Ezek a mediterrán fiúk – a szóbeszéd szerint – nemcsak a kecskéiknek, de egymásnak is be-be szoktak farkalni. Utóbbival egyébként semmi baja, de ő szeretne belőle kimaradni.

– Másvalakit javasolnék Mustafa helyett, ha mindenképpen partikúrás a vágyad – rukkolt elő az ötletével C. – Ismered a Rudi barátomat, azt a magyar srácot. Vele benne vagyok. Tőle nem tartok, hogy fel akarná töri a csokiraktárat.

Tartottak hármasban egy görbe estét a lány lakásán, ami annyira jól sikerült, hogy másnap is folytatódott. Délben elterülve pihegtek a nagy franciaágyon Rudival, miközben a csaj a konyhában dudorászott, és kiadós ebédet készített nekik. C újra és újra képes volt rácsodálkozni, hogy a sváb lányok mennyire bírják a gyűrődést. Tizenhat múlt, amikor Drezdában a 23 éves egyetemista idegenvezető lány, Birgid elvette a szüzességét – és rajta kívül még jó pár srácnak az osztályból azon a héten. A „kezelés” másnapján C mosott szarként lézengett a híres Drezdai Képtárban, miközben a száznyolcvan centis, fehér bőrű és májú Birgid Mona Lisa-mosolyával az arcán tárlatvezetett. Majd a kempingjükbe visszatérve fáradhatatlanul fogadta a kéjlakszerűvé átalakított fabungalójában a még erővel bíró szakközépiskolás fiúkat. Fantasztikusak ezek a német lányok, ha szexuális teljesítményről van szó…

Az emlékei között barangoló C összerezzen az éles, fémes kattanástól.

A ronda vaskapu lomhán, nyikorogva elkezd kitárulkozni.

Szuggerálja.

Nyílj!

Nyílj már!

C szeme előtt kezd kirajzolódni az utcakép.

A háta mögül hallja az őrök rádiójának fémes, sercegő hangját:

– Egy fő szabaduló. Iratai rendben. Ellenőrizve. Mehet.

Végre szabad.

Minden pillanat rögzül az agyában: a hófödte város tompa moraja, a széntüzelésű házak kéményeiből lecsapódó füst szaga, az autók suhanása a Fő utcában.

Megszaporázza lépteit, nehogy valaki utánaszólhasson, hogy „Czibere úr, álljon csak meg! Itt valami tévedés történt, mégsem szabadulhat! Jöjjön csak vissza!”

5

TOJÁSOK

Hájas elismerően mosolyog a C tiszteletére rendezett éttermi vacsorán, amin rajtuk kívül Északi és még néhány haver vett részt. Nem nyilvánvaló, hogy a finom fogások vagy C szabadulása miatt.

– Egyszer mindenkit bevisznek az urak, Atám! – csámcsogja. – Jól vizsgáztál, örülök, hogy tartottad a szádat. Nagyot nőttél a szememben. Van benned karakánság, betyárbecsület.

C mellét feszíti a büszkeség, a többiek hátba veregetik. Jólesnek neki az elismerő szavak, hogy gerinces emberként néznek rá. Eszébe sem jut figyelmeztetésként értékelni, hogy meglegyintette a börtön hűvös levegője. Inkább szárnyakat kapott tőle.

Hájas távolabb hessegeti C csürhének tartott barátait, félrevonulnak, hogy senki ne hallja, mit mond az emberének.

– Nos, Atám, természetesen, hogy elengedjenek, ahhoz az kellett, hogy tartottad a szádat, nem beszéltél nekik a barátaidról – dicséri, majd szokásához híven önmagát kezdi polírozni: – No, persze, hogy kicsikét összezavarjuk a szálakat, a Bebiékhez, Baseballsapkához, Menyéthez berepült tojások is kellettek ehhez.

C nem érdeklődik, csak bólogat. Ez továbbra sem egy olyan kör, ahol tanácsos érdeklődni. Még a végén olyasmiket tudna meg az ember fia, amik veszélybe sodorják a testi épségét. Ki akarná az információt egy óvatlan pillanatban cellára vagy gránátra cserélni?

Hájas tovább duruzsol a fülébe:

– Nem tudom, hogy hallottál-e Zsemle úr 7-es BMW-jéről a Gazdagréti lakótelepen – kérdezi tettetett rosszallással az arcán, majd mielőtt C bármit válaszolhatna, a fejét ingatva hozzáteszi: – Felgyújtotta valaki. Szörnyű világot élünk, Atám! Bizony.

Később kiderül, hogy Zsemle kocsija helyett tévedésből a szomszédos parkolóban, egy hasonló BMW-t tüzeltek el.

6

BUMM A FEJBE

Míg C a ház alatti teremgarázsban Menyét csili-vili Audiját nézegeti, ő az elé rakott fegyvereket mustrálgatja. Egy kurva nagy, 10 mm-es pisztolyt választ, súlyozgatja, meg van vele elégedve.

– Skúló melyik megy hozzá? Van elég? – kérdezi.

C elé rak két doboz lőszert.

Menyét elhúzott szájjal közli:

– Több kellene.

– Mi a faszom, háborúba készülsz? – vonja fel C a szemöldökét. – Ha ezt a pisztolyt elsütöd, apukám, még a Holdon is összeszarják magukat.

– Az kell! Ha közelembe jön az a geci, szétloccsantom a pofáját. Láttad, mit művelt a gránát? – Fejével a terasz irányába bök. – Ha a gyerekeim itthon vannak, a kisfiam szaladt volna ki elsőnek. Széttépi tutira. Azóta nyugtatókkal alszok.

Bár C nem érti, hogy ha a gyerek a robbanás hangjára, tehát már a detonáció után rohant volna ki a teraszra, mi tépte volna szét, de abban egyetért, hogy sokkal nagyobb tragédia is történhetett volna.

– Mennyi ez a vas, Atám? – kérdezi Menyét.

Éppen arra a pisztolyra nyúlt rá, amit Hájas szerzett. Háromszoros árat szabott érte, ami annyi, mint:

– Háromszáz rongy.

Haverja alkudozás nélkül leszámolja a pénzt, közben újabb témát vet fel:

– A feleségem elé kihajtott egy Opel Tárnoknál a Pici kocsmánál. A Mitsu pick-upunk úgy tarolta le, mint a szar. Az asszony egyetlen karcolás nélkül szállt ki, leporolta magát, az Opeles viszont meghalt – meséli. – Eladom a Mitsu roncsot, ha kell valakinek. Te terepjárós vagy, Atám, nem kell?

– Mit akarsz érte?

– Öt milkát.

– Ötöt? – csuklik fel C. – Hatért újat adnak.

– Ötöt ér a roncs, kettőbe számolom, és kiegészítem neked még hárommal. Te meg kinyiffantod a Sofőrt cserébe.

Szóval ezért nem alkudozott a fegyverre. Más ügyben kívánta kijátszani ezt a kártyát.

C tágra nyílt szemeket mereszt:

– Ötmillióért bumm a fejbe?

– Aha. Dögöljön meg az a szemét! Nem elég, hogy maholnap nincs megbízása a cégemnek, elviszi előlünk a kenyeret, betámadja a családot… – vicsorog Menyét. – Kibelezett kutyát akasztanak a kamionomra.

– Öt milla kicsit vékony.

– Jó, akkor ötöt adok most, és ötöt, ha elvégezted – próbálkozik tovább Menyét. – A kocsi árát kiegészítem ötre. A lopós haverok műhelyében olcsón összerakják, most is vannak hozzá elemek. Tíz elég, hogy megfeszítsétek azt a gecit?

C vakarózva válaszol:

– Ja, talán…

7

VISZÁLY

– Menyét öt millát adott, hogy vadásszam le a Sofőrt – számol be C Hájasnak. – Ötöt a meló után ad majd.

Hájas elégedetten somolyog, miközben C átadja neki a részét. Bejöttek a számításai. Minden pontosan úgy is történik, ahogy precízen kifundálta. Ő egy igazi mesterelme! Sikerült egymásnak ugrasztani a két idiótát, és most hasznot húznak a viszályukból.

– Nos, legközelebb, mikor elmégy hozzá, bemikrofonozunk. Felveszed a beszélgetéseteket. Rendben?

Zsarolásra? Biztosítékként?

Majd kiderül.

– Oké, rendben – bólint C.

– Menyét nagyon bevédte magát?

– Testőrökkel jön-megy. Őrök járkálnak a háza körül napi huszonnégyben kutyákkal, reflektorokkal. Több kamerája van, mint amennyit a sitten láttam. Olyan a háza, mint egy erőd – meséli. – Rendesen berágott a Sofőrre. Biztos benne, hogy ő áll a dolgok mögött.

Hájas kivirulva hallgatja C beszámolóját Menyét horrorisztikus biztonsági kiadásairól. A Sofőrnek hamarosan megviszik a hírt, miszerint Menyét megrendelte a kilövetését, onnan szintén pénz áll majd a házhoz. Nem kevés.

– Ha körültekintően járunk el, komoly pénzdöt kihúzhatunk ám ezekből, Atám. A végén pedig azt lőjük fejen, amelyik kevesebbet fizet. – Majd sokat sejtető mosollyal a bajsza alatt elspoilerezi a megfejtést: – És az a Menyét lesz.

C őrlődik, érdeklődjön-e, honnan tudhatná előre a végkimenetelt, de szerencséjére Hájas, a saját zsenialitásában fürdőzve, magától megválaszolja az el sem hangzott kérdést:

– Ne felejtsd el, hogy Mezőszentgyörgyöt ő jelentette be az uraknak. A Kapcsolat nem beszél összevissza hülyeségeket. Szentgyörgyöt Menyét intézte el. És ezt válasz nélkül hagytuk. – Némi szünet után hozzáteszi: – Eddig.

8

SZÓRJATOK SZÉT A HORTOBÁGYON!

Szabadulása után C egyik első útja Nádudvarra, a temetőbe vezet. A szülei sírjához. Elgondolkozik azon, hogy végül is beteljesült Mama kívánsága: immár a Papa mellett fekszik. Nagyon vágyott a párja, a másik fele után, most együtt vannak.

A temetésre kivitték volna a börtönből, de ő elutasította a lehetőséget. Nem akarta azt, hogy a gyásznép a búcsúzkodás helyett őrá, a vezetőpórázra kötött gyerekre koncentráljon. Mama szerette, soha nem szégyenkezett miatta, de C nem viselte volna jól a kiemelt figyelmet.

Egy ideig némán autóznak az asszonnyal, Lénával. C vezetés közben a könnyeit nyeli. Felidéződnek benne gyerekkori emlékek, a veszteségérzete megsokszorozódik. Eszébe jut, hogy éveken át vágyott egy biciklire, de sosem volt pénzük egy újra. A mutter egy szép napon beállított egy kis használt piros bringával, és mire ő felébredt, már le is csutakolta, és odatámasztotta a ház falához. Napokon át le se lehetett szedni a kissrácot a bicikliről, akkora volt az öröme. Azon kapja magát, hogy mostanában túl sokat nosztalgiázik. Mi a fene ez? Rákanyarodott a kaszáshoz vezető útra, és az univerzum így üzeni neki, hogy ideje lenne búcsúzkodnia, ha nem akar lezáratlan ügyekkel és ki nem mondott szavakkal átlépni a másvilágra? Vagy egyszerűen csak túl sok ideje volt az elmúlt kilenc hónapban gondolkodni?

A Hortobágy végtelen pusztaságán vezet át az út, szembe velük nyugaton a nap vérvörös korongja alábukik.

– Ha meghalok, eszetekbe ne jusson temetőbe temetni! Morbid ott kint feküdni. Égessenek el, és szórjatok szét itt, a Hortobágyon, így alkonyatkor, amikor ilyen szép piros az ég alja – adja ki utasításként a végső akaratát. – Nem akarom, hogy sírom legyen, meg halottak napján koszorút vegyetek, és béreljétek az államtól a sírhelyet. Tiszta paliság. Arra találták ki az egészet, hogy halála után is adót szedjenek a fejektől – bölcselkedik. – Tudtad, hogy halottak napján hal meg a legtöbb ember?

– Nem, nem tudtam – motyogja Léna.

C észre sem veszi, mennyire nincs kedve a feleségének a haláláról értekezni. Fogalma sincs arról, milyen érzés, amikor az ember összerezzen a megcsörrenő telefon hangjától, mert attól tart, most közlik majd vele a rossz hírt. Ez a nő szereti, félti, és aggódik érte.

– Állítólag azért, mert ilyenkor mindenki kocsiba ül, kimennek a temetőbe, még azok a vén szivarok is, akik máskor nemigen vezetnek. Tudod, a kalapos, ballonkabátos, kesztyűs sofőrök. Karamboloznak, és kampec. – C erősen néz valamit a távolban, odamutat. – Tudod, mi van ott? Bombatér. Kölökkoromban a ruszkik itt gyakorlatoztak, állandóan zengett a falu tőlük, ha beindultak. – Aztán csapongva ismét témát vált. – Erről jut eszembe, mellettünk a ház, amire előleget fizettünk és felrobbant. Amíg odabenn voltam, megvették… Tudod, az edzőterem mellett.

– Tudom – jelzi Léna, hogy képben van.

Halál. Temetés. Bombák. Mi jöhet még?

– Megvette egy gazdag pofa. Leültünk vele tárgyalni, elmagyaráztuk neki, hogy milyen terveink vannak. Hogy minden szomszédot felvásárolunk, mert üzleteket, lakóparkot akarunk építeni a kondi köré. Tudod, mit mondott?

– Nem, mit mondott?

– Fizessem ki az árát, amennyiért vette, tegyem rá a banki kamatot, és visszaadja nekünk. Ötmillióval le is foglalóztam. Ez a Mille Andor egy ritka rendes pofa. Ha felépül a Szivárvány Udvar, kiszállok. Az olyan két-három év.

Nézzenek oda! C mégiscsak képes ráhangolódni az asszony gondolataira? Legfeljebb három év, és végre nyugalomban élhetnek? Nehéz elképzelni, de Léna másra sem vágyott jobban, hinni akar a hétköznapi, normális életben.

– Kiadunk mindent, simán megélünk a bérleti díjakból – tervez tovább C. – Kiköltözünk Costa Ricára, lovas panziónk lesz, télen meg síelni járunk. Lesznek még gyerekeink.

És ekkor Léna, a hallgatag nő felcsattan:

– Dehogyis költözök én Costa Ricára! – Felháborodottan C felé fordul. – Itt vannak a szüleim, a barátaim, nem költözök sehova. De te menj, ha menni akarsz! Én a gyerekkel itt maradok! És egyébként nem szülök többet, csináld fel valamelyik nődet!

Hiába beszélték meg a nyitott kapcsolatot, vitahelyzetekben kibukik, hogy Lénának erre nem lenne szüksége. Ő sokkal inkább a nyugalomra vágyik. Hétköznapi életre.

– Kiutazunk nyaralni, és meglátod, megszereted – próbálja C tompítani a helyzetet.

– Aztán ha meghaltál, repüljek haza a hamvaiddal, és szórjalak szét a Hortobágyon? – veti fel a nő gúnnyal a hangjában. – Még ezzel is nekem legyen gondom?

9

RENDŐRBUKSZÁT MÉG NEM TÖLTÖTTEM

Szombaton korábban zárják a kondit, ilyenkor délután üres az üzlet.

C kényszeresen rendmániás. Összeseper az utcafronton, fellocsolja az aszfaltot, de ha kell, a füvet is lenyírja.

Teendői végeztével áll a parkolóban, szemben az épülettel, tervezgeti a Szivárvány Udvart. Immár minden az övék, összevásárolta a szomszédokat. Patkóalakban modern, háromszintes, lapos tetős társasházakat képzel el, a földszinten üzletekkel. Két-három évet ad magának, Lénának is ennyit ígért. Na jó, lehet, négy-öt lesz belőle, mert ennek a megvalósítása nem kis falat.

Gyerekkora óta tudja magáról, hogy amit a fejébe vesz, azt bizony véghez viszi. Legyen az törvényes, vagy sem.

Már megint a gyerekkora és a nosztalgia…

Nagy tervezgetése közepette fehér Astra áll meg párhuzamosan az úttesttel. Egy harmincas nagydarab tag és csinos, rövid frizurás nő száll ki a kocsiból. A csaj első pillantásra hasonlít az RTL Klub hírolvasójára, Erős Antóniára.

C-t a furcsa pár láttán elfogja valamiféle rossz, gyomorszorító érzés, de igyekszik magától elhessegetni.

Miközben a pasas távolabb a lerobbantott kúria falait nézegeti, a nő C-hez lép, és szóba elegyedik vele. Mély, amolyan „kiszoplak a gatyádból” szemkontaktus elsőre. Kecsesen kezet nyújt.

– Szekszárd környékéről jöttünk, itt szeretnénk letelepedni, ingatlanokat nézegetünk. Ezt is hirdetik – biccent fejével a kúria felé.

Rekedtes, mély tónusú hangját hallva C azonnal felvinné az irodájába. Invitálás helyett azonban némiképp hivataloskodóan tájékoztatja:

– Már nem eladó. Mi vesszük meg. Előszerződést kötöttünk rá.

Végignéz a nőn, tetszik neki a karakteres arca, a vastag szája és a sportos alakja.

A nő csücsörít, az arcán átfutó csalódottsággal sajnálkozik:

– Ó, milyen kár! Lehettünk volna szomszédok.

Aztán cinkos kacsintás kíséretében kinyújtóztatja ruganyos macskatestét, domborít. Egyértelműen nyomul C-re.

Nem túl gyors ez egy kicsit?

Megesik, hogy abszolút nyíltan nyomulnak rá a nők, de ez azért egy kissé szürreális. Igaz, kifejezetten izgatják a lehetetlen helyzetek.

– Ne haragudjon az udvariatlanságomért, de mit is mondott, mi a neve? – érdeklődik a nő.

Semmit nem mondott, mert még be sem mutatkoztak. Ennek ellenére máris rámozdult. Tényleg ennyire faszvezéreltnek tűnik?

– Czibere Attila vagyok.

Ahelyett, hogy szintén elárulná a nevét, a nő frizurát igazgat, majd C karjára téve a kezét örömködik:

– Á, megvan! Fisch Nyikolajjal beszélgettünk, és ezt a nevet, az ön nevét említette. Hogy öntől vette a házát. Tudja, több házat is megnéztünk a környéken, Nyikolajét is, ezért emlékeztem önre.

C továbbra sem tudja hova tenni a helyzetet. A nő azt akarja vele elhitetni, hogy egészen véletlenül összefutottak, és ő emlékezett a nevére? Nyilván C sem annyira hülye, hogy ezt beszopja. A folytatásra kíváncsian hallgatja a nő csacsogását, aki nem zavartatva magát attól, hogy az állítólagos férje is a közelben van, tovább flörtöl C-vel.

Rendben, kapja meg, amit akar! C akcióba lendül:

– Ha megadja a telefonszámát, megihatnánk valamikor valamit. Persze csak ha a nagymedvét otthon hagyja – int szemével a pasas irányába.

A nő lediktálja a számát, majd huncut kuncogással mellébúgja:

– Délelőtt hívjon, maga kis rámenős!

Ahogy a furcsa pár elhajt az Astrával, C tárcsázza Nyikolaj mobilszámát. A hívott szám nem kapcsolható – tájékoztatja a gépi hang.

Mi a fasz?

Elhajt Nyikolaj házához, becsönget a kaputelefonon, de semmi reakció. A szomszéd észreveszi C-t, kijön hozzá, ismerősökként üdvözlik egymást.

– Nem tudtad? Nyikolajék fél éve eladták a házat, elköltöztek – újságolja. – Állítólag Finnországba mentek, de ezeknél az oroszoknál semmi sem biztos.

Ó, igen?

Kezd egyre érdekesebb lenni ez a történet.

C visszapörgeti a fejében „Erős Antóniát”.

Fehér Astra.

Bamba, nagydarab férj, aki játssza a hülyét.

Két másodperc után flörtölő pina, a hülye nyikolajos szövegével.

Hát persze, ezek kibaszott zsaruk!

C felhívja a tudakozót, bediktálja a nőtől kapott számot. Titkos.

Mi a fenének akarták ráakasztani ezt a nőt? Beédesgette volna magát az ágyába, majd megpróbált volna vele kiénekeltetni ezt-azt? A farkán keresztül akarták megcsípni. Nagy hitetlenkedésében végül is arra jutott, ha tudja tartani a száját, miért ne dughatná meg ezt a nőt? Jó sztori lehetne. Végül is rendőrbukszát még nem töltött.

Néhány nappal később, rátelefonál a nőre. Legszívesebben a Doki csajt hívná, de férjhez ment, és megszülte a gyermekét, amíg ő a BV vendégszeretetét élvezte. C elmosolyodik, emlékszik, ő vette észre a nő kényeztetése közben, hogy megváltozott odalent az íze, akkor derült ki, hogy állapotos. Úgy tervezték, hogy az esküvő napján szexelnek egy utolsót, ami aztán a rohadék börtön miatt nem jött össze.

Kicsöng „Erős Antónia” száma.

– Én vagyok az, tudod, Érdről – emlékezteti C. – Tudunk beszélni?

– Persze! – A nő hangja zavartan meglepettnek tűnik, de aztán lelkendezővé válik. Túlzottan lelkendezővé. – Jaj, de örülök! Már vártam a hívást, azt hittem, hogy… – Bármi is akart kicsúszni a száján, idejében sikerült megfékezni. – Elfelejtettél.

C nyeregben érzi magát, magabiztosan adja a szépet:

– Ne viccelj! Egy ilyen gyönyörűséget hogyan felejthetnék el?

Megjátszott gerlekacaj a válasz:

– Te kis rámenős!

– Kerestem a Nyikolájt, de fél éve Moszkvába költözött – meséli C, olyan hangon, mintha az egésznek semmi jelentősége nem volna. – Azóta senki nem látta a városban. Hogy beszéltél te vele a múlt héten?

A kis cserfes most nem találja a szavakat. C folytatja:

– De ne érts félre, nem zavar, bárki is küldött. Nem vagyunk már gyerekek, tudjuk, mit akarunk. Kőkemény szexet. Minden mellébeszélés, informálódás nélkül.

A nő természetesen értetlenkedést mímel, végül abban maradnak, hogy néhány nap múlva egyeztetnek időpontot egy céltudatos találkozóra. Ám amikor C újra hívja, az automata bemondja, hogy ezen a számon előfizető nem kapcsolható. Erről ennyit. Nem az első, nem az utolsó, hogy mézes csapdával próbáltak ráépülni a zsaruk.

10

KULCSFIGURA

Laja – más néven Képviselő, a küzdősportok mestere, biztonságicég-tulajdonos, régi rögbis csapattársak C-vel – váratlanul megjelenik az ötlettel, hogy cimborája szabadulására igyanak meg néhány pohárral az edzőteremmel szomszédos utcában található Ír Kutyában.

Délután kihalt az Ír, szaporán dobálják befelé a whiskyket és Laja kedvencét, a vörösboros kólát. Jó a hangulat, amikor Laja egyszer csak, egy cigarettát szíva, előáll a farbával:

– Te, Atám, önvédelmet tanítok a zsarusrácoknak. Nagyon jó barátságban vagyok a Barbival. Tudod, fenn melózik a Megyénél, de edzésekre kijár hozzám a klubba.

C lelki szemei előtt megjelenik a buldogképű, kopasz nyomozó. Önkéntelenül hátrébb húzódva kérdezi:

– És mi van Barbival?

Próbálja felidézni azokat az iratokat, amiket Barbi írt alá az ellene folytatott nyomozások során. A házkutatását is Barbi vezette, a Mama – C otthonában kialakított – lakrészét is átfésülték, akkor mondta neki az egyik faszszopó zsernyák, hogy a fia a börtönben rohad meg. Mama az atrocitás hatására költözött vissza a nádudvari házba, ahol bealtatózta magát, és megállt a szíve.

Laja jó emberismerő, azonnal leveszi C hirtelen támadt viszolygását.

– Ne viccelj már, Atám! – nevet fel zavartan a cigarettától rekedtes hangján. – Barbi jó srác, te pedig veszélyes vizeken evezgetsz. Üljetek le, beszélgessetek, cseréljetek infót! Jó srác a Barbi, jól jöhet!

„Erős Antónia” után egy újabb kísérlet a behálózására? Nővel nem sikerült, megpróbálják férfival? Legalább várhattak volna egy kicsit, mielőtt ismét palira akarják venni. Vagy ez most tényleg Laja magánakciója, és jót akar neki?

Most már az egész élete kétségek között fog telni? A régi haverokban sem bízhat?

Laja láncdohányos, újabb szálra gyújt, piros Symphoniát szív, ami olyan erős, hogy szüntelen krahácsol tőle. C felé nyújtja a koporsószöget, hogy szívjon ő is belőle.

– Dehogy, Lajám! – tiltakozik. – Meg akarsz ölni? Olyan, mintha gumit szívnál kátránypapírba tekerve. Amikor benn a böriben az indiánok a partvist szívták el, annak volt ilyen kibaszott szaga.

Haverja meghökkenve kérdezi:

– A partvist hogy lehet elszívni?

– Zsilettel felvágták a szőrét, besodorták WC- vagy újságpapírba, és azt pöfékelték. Egyszer próbaképpen beleszívtam, egy hétig olyan érzésem volt, mintha szívlapáttal mellkason vertek volna.

Újabb köröket hoz az asztalukhoz Pisti, az Ír tulaja. A Barbi-témát következetesen kerülik, pedig mindkettőjük fejében ott motoszkál. C-ében leginkább azzal a kérdéssel összefonódva, hogy mi a faszt tudna ő beszélgetni egy kibaszott zsaruval. Lajának azon pörögnek az agytekervényei, hogy miként tudná teljesíteni a feladatát: le kell ültetnie egymással a két pasast.

Amit C ekkor még nem tudott, hogy Barbi elsősorban nem a küzdősport miatt járt Lajához, hanem azért, mert ő volt az egyik úgynevezett „társadalmi kapcsolata”. Laja azt a feladatot kapta, hogy valahogy vigye be C-t a főnyomozó köreibe. Barbi ambiciózus típus, osztályvezetői székre pályázott a Megyénél, otthon volt az Érd környéki alvilág dolgaiban, és a kopószimata azt jelezte, hogy C közelebb viheti a robbantássorozat megoldásához. A nyomozó ezerszer átrágta már magát a Bebinél, a Baseballsapkánál és a Menyétnél elkövetett kézigránátos merényleteken, ahogy Pubi felrobbantásán, az Alföldi fatelepes, illetve Dinda eltűnések iratain is. És C neve minden ügyben megjelent. Tudta, hogy kulcsszereplője az eseményeknek.

Hiába totál részegek, az iszogatás követően Laja hazafuvarozza C-t. Minden ablakot lehúz, a friss levegő jótékony hatással van az agyára. Ahogy száguldanak Érd dombos utcáin le-föl, Laja gyomrában összevész a vörösbor a whiskyvel, elfogja a hányinger, és nincs ideje megállni. Kidugja a fejét, sugárban okád, amit a huzat, a hátsó ülés nyitott ablakán keresztül, visszafúj a kocsiba.

Az egész hátsó ülést beteríti a hányás.

– Te Laja, milyen trendi az üléshuzatod! – szúrja ki a rókát C, amikor már a háza előtt állnak, és ő kintről visszahajolva dumál a haverjával.

Laja lassan, körülményesen hátrafordul, amikor meglátja a hányással beborított üléseket, öklendezni kezd, és a műszerfalat is sikeresen beteríti.

C annyira röhög, hogy elesik.

11

NEM TE LESZEL AZ ELSŐ, AKIT KICSONTOZOK

Újabban elszaporodtak a edzőterem körül parkoló autók feltörései, és valaki ellopta az épület elől Krisztiánnak, a kondi mindenesének – de leginkább biztonsági emberének – a robogóját. Hiába tettek feljelentést, a rendőrség ingerküszöbét nem ütötte meg az eset, C kénytelen önállósodva rányomozni a témára.

A szálak a Beke-féle betörőbrigádhoz vezetnek, a banda rettegésben tartja Tárnokot, Diósdot és – a lakosság számát tekintve a betörési listát vezető – Érdet. C alvilági csatornákon üzen Bekének, látogassa meg, aki pénzt akar azért, hogy visszaadják a motort.

– Tudod, hogy van ez, Atikám… – sajnáltatja magát a C-től vagy két fejjel magasabb, medvetermetű Beke. – Nekünk, szerencsétlen tolvajoknak és betörőknek is meg kell élnünk valamiből.

C egyrészt presztízsből soha nem fizetne, másrészt zsigerből gyűlöli a betörőket, a hatóságok embereinél is több kárt okoztak már neki. Felcseszi az agyát:

– Na, idefigyelj, hájfej! – mordul Bekére. – Visszahozod azt a kibaszott robogót, különben eláslak a gecibe! Hogy ne kelljen ekkora kibaszott gödröt kubikolni, előtte levágom kezed-lábad, és kitűzetem Tárnokon anyád kerítésére, faszfej! Nem te leszel az első, akit kicsontozok.

Mondandója zárásaként felrántja az idiótán vigyorgó nagydarab fickót a recepció bőrgarnitúrájáról, és a bejáratra mutat.

Beke elkullogását követően röviddel, a bandához valamilyen formában kötődő feltörekvő helyi gengszter, Ber Gyuri felspécizett BMW-je áll meg a parkolóban, közvetlenül a bejáratban.

Ber felszegett állal, az erős emberek felszívott stílusában, azaz a felsőtesttől a normálisnál jobban eltartott karokkal vonul be. Int az ismerősöknek, van, akivel összepuszilkodik, amitől C undorodik, rühelli, ha pasik nyalják egymást, buzi gengszterszokás – gondolja.

Azóta nem látta Bert – csak kocsiból –, amióta eltanácsolta a teremből. Mivel Ber helyi nagymenőnek hiszi magát, védelmi pénzt akart C-től szedni. Ráadásnak egy ideig együtt élt annak a Bebinek az exfeleségével, aki lelépett C húsz millájával, valamint Amerikából importált jukeboxok hasznával. Amióta C nem látta, Ber még jobban kigyúrta magát, merev mozgású szteroidbombává vált, a fuxokból és a sport BMW-ből következtetve jól mehet a sora. Semmi kétség: jövedelmező lehet a védelmi pénzek szedése.

Kezet fognak, majd C elhárítja a maffiás csókot. Ironizálva jegyzi meg:

– Bocs, Gyurikám, nátha. Nem adnám át.

– Betegeskedsz, Atikám, eszem a kis fehér segged. – Játékosan megbokszolja C-t. – Nem gyúrsz? Össze vagy esve.

C elengedi a füle mellett a lekicsinylő megjegyzést.

Leülnek oda, ahol az előbb Beke foglalt helyet, a pincérlány Red Bullt hoz, szisszen a bepárásodott fémpalack.

– Köszönöm, csillagom, látom, emlékszel, Gyuri bácsi mit szeret. – Megpaskolja a lány fenekét, aztán behízelgő mosollyal fordul vissza C-hez: – Jólesik, ha emlékeznek a régi vendégre.

C rosszallóan nézi a szemtelen jelenetet, ám ahelyett, hogy szóvá tenné, megkocogtatja órájának üvegét:

– Mondjad, Gyurikám, mit szeretnél?! Sietek, várnak.

– Te mindig rohansz, Atikám, eszem azt a kis fokhagymaseggedet. Most jöttél haza a sittről, lassíts kicsit a tempón. Tudod… – Kedélyeskedést mímelve, mutatóujjával megfenyegeti C-t. – Nagyon nem esett jól, hogy gránátok pukkantak a seggem alatt.

Ber már együtt élt Bebi asszonyával, amikor beröppent a házba egy gránát.

– Biztos veszélyes helyre tetted a segged – vonja meg C a vállát.

– Hát igen, de már nem a csajom az öreglány. Felejtsük is el, más miatt vagyok itt. Tudod, Atikám… – Élesen témát vált: – Egy olyan kis moci, mint amit az embereim elvittek, alsó hangon háromszáz rongy. Egy kilót neked meg kell hogy érjen. Az ilyen jól menő üzletembernek az semmi, Atikám. Nem így van?

– Egy kiló? – ízlelgeti C.

Ber úgy érzi, sínen az üzlet, lelkesen igyekszik lezárni:

– A kilót most megkapom, és egy órán belül ott áll a moci, ahonnan eltűnt. Egyem a csinos seggedet.

Habár C elvből nem fizetne, odapillant a hallótávolságon belül a pultot támasztó Krisztiánra, a motor tulajdonosára. Az a szemével nemet int. Látszik rajta az indulat, már ugrana, hogy lebombázza a nyegle stílusú Bert. C engedélyére vár, de azt nem kapja meg.

– Inkább kifizetek háromszázat, Gyurikám, arra, hogy eltöressem az embered kezét-lábát, ha nem jön vissza az a robogó – közli vele C hidegvérrel. – Már az emberednek is megmondtam, ha meglátom erre a betörőbrigádodat, elásom őket. Egyenként.

Ber csalódott sóhajtással áll fel, az idegességtől egyre vörösödő arccal kullog kifelé. C a kirakatüvegen keresztül nézi, ahogy az izomagy beül a BMW-be, röviden bömbölteti a sportkipufogót, aztán csikorgó kerekekkel elhajt.

Ugyanazon a napon ismeretlen szám hívja C mobilját.

– Deutsch őrnagy vagyok az Érdi Rendőrkapitányságról, bűnügyi osztály.

– Tessék, miben segíthetek? – kérdezi C előzékenyen. Közben forog az agya, semmit nem mond neki a név, arcot sem tud társítani.

– Azért keresem önt, Czibere úr, mert a megyei kollégák értesítettek, hogy a közelmúltban helyezték szabadlábra. Szeretnék önnel elbeszélgetni. Megtenné, hogy befárad az irodámba?

C égnek emelt tekintettel nyögi:

– Mit követtem el már megint?

– Tudtommal semmivel nincs gyanúsítva – vágja rá a rendőr. – Sokat hallottam önről, szeretném megismerni személyesen.

„Erős Antónia”, a Laja-csapda, és most ez. Három próbálkozás. Soha nem fogják feladni?

C magabiztos sóhajtással kezd bele:

– Nézze, őrnagy úr, ha ez nem hivatalos idézés…

– Nem, nem az.

– Akkor nem mennék be – utasítja el az ajánlatot. – Amikor legutóbb behívtak, kilenc hónap múlva találtam haza.

A rendőr nem adja fel, immár kevésbé hivataloskodó hangon közli:

– Egyszerűen csak látni szeretném önt.

Mi a fene?

– Ha gyönyörködni szeretne bennem, nagy szeretettel várom az irodámban.

Az őrnagy a golyóstollát pattintgatja, valószínűleg a naptárát fürkészheti, mielőtt hümmögve kijelenti:

– Megfelel, ha holnap délelőtt kilencre ott vagyok?

C nem hülye, tudja, a zsaruk elkezdték behálózni. Vagyis próbálkoznak vele.

12

ÖNBÍRÁSKODÁS

A Ferencváros zöld-fehér melegítőjét viselő harmincas tag szemébe húzott okkersárga baseballsapkában edz a teremben. C kiszúrja, hogy a fazon őt stíröli. Mi a faszt bámul rajta?

Mindjárt kilenc, a Deutsch nevű zsernyák hamarosan megérkezik. Nem ám a zsernyák előőrse a Fradi-melegítős. De ha igen, ritka béna barom.

C a pulton könyökölve, a száját eltakarva kérdi a pultos lánytól:

– Figyelj csak, Ritácska! Ki az a fazon zöld melegítőben?

Rita közelebb lép C-hez, diszkréten felel:

– A Szövő Karcsi. Nem igaz, hogy nem ismered. Régebben…

Ritácska kénytelen félbehagyni a csicsergését, mert az emlegetett szamár elsétál mellettük, levágódik a hallótávolságban álló bőrkanapéra, és magához vesz egy testépítő magazint. C kényszeresen újra megnézi az óráját.

– Várok egy fazont, Ritácska, az irodámban. Ha megjönne közben a feleségem, feltétlenül várjon meg, mert kell a kocsija. Vettem törötten egy pick-up terepjárót, de egyelőre nem találok szerelőt, aki összepakolná.

A Fradi-melegítős felnéz, dünnyög valamit, az üvegasztalra veti a magazint, és megszólítja C-t:

– Ha gondolod, ki tudlak segíteni egy autóval. Karosszéria-műhelyem is van. – Aztán megismétli: – Ha gondolod.

C a fickóhoz fordul, nézi a furcsa pózban ülő fazont. Hirtelen csak ennyire telik tőle:

– Tessék?

– Autókölcsönzőm van. Tudok kocsit adni, ha kell. De szerelőműhelyem is van. Megnézhetjük a terepjáródat, ha nincs lebiztosítózva, szerzünk betétlapot, nullába kihozzuk az egészet.

C hamar felocsúdik az első meglepettségéből. Amilyen tagokkal ő már a konditeremben összefutott, kevés dolog döbbenti meg igazán. Neves ügyvéd, bankár, cégtulajdonos, zsaru, bűnözők, orosz-ukrán gengszterbrigád, Welsz Tomi-féle pénzmosó, és természetesen átlagemberek. Utóbbiak vannak kevesebben.