Camilla Läckberg

BRONZ ÁLMOK

Fordította: Rózsás Dani

A mű eredeti címe: Drömmar av brons

Copyright © Camilla Läckberg, 2024

First published by Bokförlaget Forum, Sweden

Published by arrangement with Nordin Agency AB, Sweden

Magyar kiadás © Central Kiadói Csoport, 2024

Magyar fordítás © Rózsás Dániel, 2024

A jogtulajdonos engedélye nélkül a műből részlet sem közölhető.

ISBN 978-963-614-658-0 (papír)

ISBN 978-963-614-659-7 (epub)

Megjelent az Animus Könyvek gondozásában, 2025-ben

Az Animus Könyvek a Central Kiadói Csoport tagja

Felelős kiadó: Marosi László

www.animuscentral.hu

Az 1795-ben alapított

Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők

Egyesülésének tagja

Szerkesztette: Gyergyai-Szabó Mariann

Felelős szerkesztő: Kukucska Zsófia

Korrektor: Keszthelyi-Kiss Judit

Magyar borító: Sigmond Viktória

Tipográfia, e-book: Scriptor Kft.

Ritának, Lenának, Aurorának,

Eleonorának és Isadorának – vér szerinti

és választott nővéreimnek

Február

Faye a hófödte udvart nézte. Homlokát a rácsos ablaknak támasztotta, tekintetét pedig a magas kerítésre szegezte, amely elválasztotta a Stenakullben élőket a társadalom többi tagjától. Az erdő fölött egy hatalmas madár körözött, majd eltűnt a látóteréből.

Minden balul sült el. Nemsokára az anyja, Ingrid és a lánya, Julienne is halottak lesznek, Faye minden igyekezete hiábavaló volt, amivel meg akarta menteni őket. Ki kellett jutnia innen, de fogalma sem volt, hogyan. A fjällbackai gyerekkora, a felsőosztálybeli háziasszonyként töltött évei és a sikeres üzleti pályafutása nem készítették fel erre. Hogyan vehetné rá az embereket arra, hogy megbízzanak benne, és kövessék?

Újra tudná kezdeni? Vajon ki tudna innen szabadulni?

Faye még sosem volt ilyen magányos, és sosem volt még ilyen távol Julienne-től. Már most hiányzott neki a szabadság, pedig alig pár órája vonult be a fogházba.

Hangokat hallott a folyosóról, és kihúzta magát. Nyelt egyet. Behunyta a szemét. Ez nem érhet így véget. Azt nem fogja hagyni.

ELSŐ RÉSZ

Nyolc hónappal korábban

Faye a folyó túlpartját fürkészte a Grand Hôtelben lévő lakosztályából. A palota előtt elterülő rakparton lezseren öltözött emberek csoportjai tébláboltak. Mellkasára tette a tenyerét, és érezte, milyen hevesen dobog a szíve. Kalapált már ennyire valaha?

Megrezzent, amikor kopogtattak az ajtón.

– Ki az? – kiáltotta.

Az ajtón átszűrődő hang túlontúl gyenge volt, így nyugtalanul megkérdezte, ki van ott.

– Alice – szólt egy ismerős hang, amitől Faye fellélegzett.

Annyira megkönnyebbült, hogy majdnem zokogásban tört ki. A keze remegett, amikor kinyitotta az ajtót.

A barátnője, aki egyben az üzlettársa is volt a Revenge-nél, belépett az ajtón, és körbesétált a lakosztályban.

– Szóval így él a partnerem.

– Azért te sem szűkölködsz, Alice.

Faye-nek sikerült kierőltetnie magából egy nevetést, bár a szíve még mindig szaporán vert.

– Ez az a lakosztály, ahol Madonna és Beyoncé is meg szokott szállni? – kérdezte a nő, majd lehuppant az egyik kanapéra. – Vagy van ennél cifrább is?

– Igen, ez az.

Faye az ezüstkanálért nyúlt az ínycsiklandó fogásokkal megrakott tálcán.

– Akkor most az ő DNS-ük maradványait lélegzem be… – mondta áhítatosan Alice.

Faye-nek sikerült ismét felkacagnia.

– Szerintem azt már rég kiszellőztették. És velük együtt remélhetőleg a testnedvek nyomait is eltüntették. Kénytelen leszel megelégedni az én DNS-eimmel.

Odanyújtott egy kávéval teli porcelánbögrét Alice-nak, és kérdőn a tejeskancsóra mutatott.

– Nem, köszönöm – rázta meg a fejét a barátnője. – Feketén szeretem. Mint a pasikat.

Faye elmosolyodott, majd miután magának is töltött, leült az Alice-szal szemközti fotelbe.

– Szerintem ez nem valami polkorrekt megjegyzés…

Alice megvonta a vállát. Mivel a válása Henriktől elég csúnyára sikerült, már kicsit sem érdekelte, ki mit gondol róla.

– Miért itt akartál találkozni, és miért nem az irodában? És ha már itt tartunk, miért itt vagy, nem pedig otthon?

Az üzlettársa, mint mindig, most is egyből a lényegre tért.

Faye lenézett a kezére. Nem akarta a gondjaival terhelni a szeretteit, de korábbi tapasztalataiból tudta, hogy egymagában nem elég erős.

– Tegnap este láttam apát, amikor a Riche-ben voltunk. Az ablakban állt, és egyenest rám bámult, aztán pedig eltűnt.

Megborzongott, ahogy eszébe jutott az apja vad tekintete, amitől gyerekkorában mindig olyan kicsinek és gyengének érezte magát. Akkoriban tudta, hogy ha így néz rá vagy az anyjára, akkor nemsokára jön a büntetés.

Alice hangos csörömpöléssel tette vissza a kávéscsészét a csészealjra.

– Biztos vagy benne?

– Igen, biztos – bólintott Faye.

– Gondoltam is, hogy van valami. Úgy elcsendesedtél, és korán távoztál. Ylva is elcsodálkozott rajta.

– Igen, majd vele is beszélnem kell.

A két barátnő pillantása találkozott.

– Amikor hazaértem, úgy láttam a lakásajtón, hogy valaki megpróbált betörni. Egyből idejöttem, és bejelentkeztem.

– Ó, istenem! – Alice megszorította Faye kezét. – És így akkor mi lesz Olaszországgal?

Faye torka összeszorult, amikor arra gondolt, hogy a gyönyörű otthonában, Raviban ott várja őt a lánya és az anyja.

– Lemondom az utat. Nem kockáztathatom meg, hogy odavezessem őt. Tudja, hogy élnek, mert tegnap egy olyan fotót tartott fel az ablakban, amit még Jacknak[1] adtam, mielőtt… meghalt. Úgy tűnik, még azután is tartották a kapcsolatot, hogy megszöktek a rabszállítóból, és Jack biztosan odaadta a képet apának, most pedig... Nem tudom. Muszáj lesz új lakás után néznem. Sőt, ház kell. Azóta nem laktam kertes házban, hogy Stockholmba jöttem, persze ha a Kerstinnél töltött időt nem számoljuk. Remélhetőleg apám nem számít rá, hogy így teszek.

– Nem lenne biztonságosabb a belvárosban? Egy lakásban?

– Ott túl sok ember jár-kel – rázta meg a fejét Faye. – Egy kertes ház esetében nálam az irányítás, azt jobban felügyelhetem.

– Szólj, ha tudok valamiben segíteni! – állt fel Alice, hogy újabb adag kávét töltsön a kannából.

– Biztosan szükségem lesz a segítségedre, de előtte még el kell intéznem egypár dolgot.

– Valóban megkockáztatná, hogy üldözőbe vesz? Csodával határos módon sikerült elmenekülnie. Nem lehet, hogy csak meg szeretné húzni magát, és békén akar hagyni titeket?

Faye megrázta a fejét.

– Nem. Ismerem őt, el fog jönni értem. Mi másért mutatta volna meg a fényképet? Résen kell lennem.

A karját úgy fonta keresztbe, mintha hirtelen megborzongott volna.

– És akkor most mi legyen? Később lépjünk az amerikai piacra?

– Nem. Megoldom. Túl keményen dolgoztunk ahhoz, hogy most mindent kockára tegyünk a halogatással. Ha megszerezzük az amerikai piacot, akkor a Revenge-et a szépségápolási termékek csúcsára emeljük, ezzel mindketten tisztában vagyunk. Nem hagyom, hogy apám ennek az útjába álljon. – Faye még szorosabban összefonta a karját, mivel úgy érezte, mintha a szoba egyre hűvösebb lenne. Megy a légkondi? – De megemelnéd a biztonságiak létszámát az irodában? A nap folyamán valamikor oda kell mennem – folytatta.

– Persze, intézkedem.

Faye felállt, és szorosan megölelte. Beszívta a Chanel No. 5 parfümjének jól ismert illatát. Barátnője mindig is szerette a klasszikusokat.

Mikor az ajtó becsukódott Alice mögött, Faye a hálószobába ment, és rövid habozás után felmarkolta a mobilját. Nem vágyott különösebben erre a beszélgetésre. Utált hazudni a lányának. Az anyjának persze kénytelen lesz megmondani az igazat. Ő mindennél jobban tudja, milyen veszélyt jelent az exférje, és nem volna helyes titkolózni előtte.

Faye felsóhajtott, és hívta őket Facetime-on. A szíve belesajdult, amikor meglátta a lánya gyönyörű arcát a képernyőn.

– Anya! Mikor jössz haza? Rajzoltam neked valamit, majd odaadom, ha itthon leszel.

– Milyen kedves tőled, szívem! Iszonyatosan hiányzol, de anya még nem tud hazamenni. Van egypár dolog a munkában, amit előbb el kell intéznem.

Julienne csalódottan nézett rá, Faye már túlságosan is hozzászokott ehhez. Egy újabb megszegett ígéret. Az még inkább fájt neki, hogy a lánya mennyire próbált közömbösnek látszani a hír hallatán.

– Értem – vonta meg a vállát.

– És egyébként hogy vagy?

– Jól, de gondolom, a nagyival szeretnél beszélni, mint mindig.

– Ó, Julienne! Most tényleg nagyon fontos, hogy beszéljek vele, de legközelebb majd…

– Persze.

A kislány arca eltűnt, és ahogy végigment a házon, a képernyőn átsuhantak a világosra festett falak és a sötét bútorok.

– Nagyi! – kiáltotta.

Ekkor Faye anyjának arca úszott be a képbe.

– Egy kicsit el tudsz vonulni valahova?

Az anyja bólintott, és Faye látta, hogy felmegy az emeletre.

– Mi történt? – kérdezte a lépcsőmászástól zihálva. – Megijesztesz.

A nő mély levegőt vett.

– Tegnap láttam őt. Apát. És azt hiszem, megpróbált bejutni a lakásomba.

Az anyja levegő után kapkodott.

– Göstát? Biztos vagy benne?

Alice is ugyanezt a kérdést tette fel, és Faye kénytelen volt ugyanazt a választ adni rá.

– Igen. Teljesen biztos vagyok. És tudja, hogy éltek, úgyhogy lemondtam a hazautazásról, habár a Raviban lévő házról nem tudhat. Viszont nem akarom elvezetni hozzátok, mert lehet, hogy figyel engem.

Érezte, ahogy a könnyek égetik a szemét, de megállta sírás nélkül.

– Mostantól kezdve legyetek nagyon óvatosak! Természetesen rögtön gondoskodom majd a biztonságotokról. Nem vállalok kockázatot.

– Most hol vagy?

Az anyja hangja enyhén megremegett, és a telefon rázkódott a kezében.

Faye apjának volt egy képessége. Mégpedig az, hogy egyfajta mély, ösztönös félelmet keltsen bennük. Mindketten tudták, mire képes, és miféle gonoszság lakozik benne.

– Bejelentkeztem a Grand Hôtelbe, de nemsokára intézek magamnak biztosabb helyet.

– Légy óvatos! – szólt halkan az anyja, mire a nő bólintott.

Nem hagyhatta, hogy úrrá legyen rajta a félelem. Nem akarta megadni ezt az apjának. Ráadásul nyugodtnak kellett maradnia, hogy megtervezhesse a következő lépését. Az apja szökésben volt, és körözték, ami valamennyi előnyt biztosított Faye-nek.

– Vigyázz Julienne-re! Szeretlek titeket – mondta, majd letette a telefont.

Egy ideig csak ült az ágyon. Mindazok után, ami az utóbbi években történt, mostanra elfáradt. De még nem adhatta fel: igenis oda kellett csapni a saját és a családja érdekében. A fényképre gondolt, amit Jacknak mutatott, és amit a férfi magával vitt. Az volt az egyetlen képe az anyjáról és Julienne-ről, most pedig hiányzott neki, hogy ránézhessen. Egy szicíliai strandon fotózta le őket, és még mindig látta maga előtt, ahogy a kislány összegömbölyödve a nagyanyja ölében ül, és a kamerába néz. Látta a hosszú, szőke haját, ami nedves volt a tengervíztől. Ez a kép most az apjánál van.

Meg fog küzdeni a szeretteiért az utolsó vérig.

Ismét elővette a mobilját, és rákeresett arra, hogy „ingatlanosok Stockholmban”. Az első találat hirdetésén világosan látszott, hogy exkluzívabb házakra szakosodtak. Rányomott a számra a weboldalukon, és nemsokára egy férfi vette fel a telefont.

– Jó napot, házat szeretnék venni – mondta Faye kurtán.

– Rendben. Átkapcsolom az egyik ingatlanügynökünkhöz.

Amíg várakozott, az ásványvízért nyúlt, ami az éjjeliszekrényen állt, és belekortyolt, hogy megszabaduljon a kávé keserű utóízétől.

– Itt Peter Bladh, miben segíthetek?

A háttérzajokból ítélve a férfi éppen egy autóban ült.

– A nevem Faye Adelheim, és házat szeretnék venni. Méghozzá gyorsan. Vízre néző telek kell, és olyan, ami legfeljebb félórányira van Stockholm belvárosától. A pénz nem számít.

Itt egy kis kellemetlen szünet állt be.

– Hmm… Van egy olyan házam, amelyik jó lehet – mondta végül a férfi. – Lidingö szigetén van, a vízparton. A kiindulási ára…

– Mint mondtam – vágott közbe Faye –, az ár nem számít. Mikor nézhetném meg?

– Hol van most? – kérdezte az ingatlanos.

Teljesen higgadtan kell viselkednie, nem szabad kimutatnia a félelmét. Nemsokára úgyis megtámadják, és akkor készen kell állnia.

– A Grand Hôtelben lakom.

– Nagyjából húsz perc múlva fel tudom ott venni. Csak be kell ugranom az irodába a ház nyitókódjaiért és kulcsaiért.

– Tökéletes.

Mikor letették, Faye felállt, és a zuhanyhoz indult. Sok volt a dolga. Meg kellett védenie a családját. Bármi áron.

[1] A név svéd kiejtése: jakk.

A házat öt éve hirdette meg egy svéd milliárdos. Mostanra családot alapított, eladta a részesedését annál a híres pénzügyi cégnél, aminél dolgozott, és New Yorkba költözött. Pénzügyi szakember létére jó ízlése volt, gondolta Faye, amikor körülnézett. Már ha ő maga rendezte be a házat. Csak maga a bútorzat több millió koronát ért, ráadásul nem is volt borzasztóan közönséges. Faye minden különösebb gond nélkül el tudta magát itt képzelni.

Magas fal vette körül a telket, amelynek jókora elektromos kapuja hangtalanul siklott oldalra, ahogy behajtottak az udvarba az ingatlanügynök kabriójában. A háromemeletes ház a Lidingö szigeten volt. A ház egyik fala vízre néző panorámaablakokból állt. Alattuk ápolt pázsit, nagy medence és homokos strand terült el.

Peter, az ingatlanos az egyik hatalmas ablaknál állt, és beleolvadt a háttérbe, amíg Faye sietve szemügyre vette a házat. Odakint elhaladt egy komp, és apró hullámokat vert, amelyek a partot mosták.

– Nem látni be. Az ablakokat úgy csiszolták, hogy ki lehessen látni, de fordítva ne.

– Mint egy kihallgatószobában?

Peter felnevetett, és szép, szimmetrikus mosoly terült el az arcán. A fogai fehérek és rendezettek voltak.

– Pont úgy, mint egy kihallgatószobában.

Faye az ingatlanos mellé állt, és érezte a parfümje illatát. A férfi a harmincas éveiben járt, magas volt, és barna, hullámos haját oldalra fésülve hordta. Látszott rajta, hogy sokat edz. Udvariasan és tiszteletteljesen bánt a nővel; sugárzott belőle az önbizalom, de nem volt túlságosan elbizakodott. Faye azonnal vonzalmat érzett iránta, és még az autózás is kellemes hangulatban zajlott.

Határozottan úgy érezte, hogy a férfi egyedülálló. Mindenesetre nem hordott gyűrűt, és volt egyfajta őszinteség és tudatosság elegáns öltözködésében, ami nem egy nő ízlésére vallott.

– A biztonsági rendszer csúcsminőségű. Térfigyelő kamerák, elektromos riasztók közvetlenül a Wadling Security biztonsági céghez bekötve. Az eladónak nagyon fontos a biztonság. Stockholm már nem olyan, mint egykor. Biztos hallott már a rablóbandákról, amelyek az ehhez hasonló házakra specializálódtak. Nagyon vakmerőek, ezért fontos, hogy az ember meg tudja védeni magát.

Faye bólintott, és a szűk ing alatt feszülő mellizmokra pillantott. Kényszerítenie kellett magát, hogy meg ne nyalja az ajkát.

Nem a rablóbandák aggasztották, hanem az apja. És őt a világon egyetlen riasztórendszer sem állíthatja meg, ha úgy dönt, hogy megpróbál eljutni hozzá. Nem gyakran fordult elő, de egyik alkalommal, amikor az anyja megpróbálta elhagyni, és beköltözött egy szállóba Faye-jel és Sebastiannal, az apja már másnap reggel kopogott az ajtón. Olyan volt, mint egy véreb, mindig megtalálta őket. De egy jó biztonsági rendszerrel Faye időt nyerhet.

– Mit gondol? – kérdezte Peter, amikor már fél perce csend volt.

Faye biccentett.

– Vannak más érdeklődők?

– Tegnap Martin Lorentzon is megnézte.

Faye tudta, hogy a Spotify társalapítójának nem okoz gondot, ha egy nagyobb összeget kell kifizetnie, úgyhogy sietnie kellett.

Egyébként is a ház tökéletes volt. Itt a lehető legnagyobb biztonságban lenne, közel lakna a városhoz, ugyanakkor meglenne a magánszférája is, amire szüksége van. A kíváncsi szomszédok nem ártják majd magukat a dolgába. Amíg Östermalmban élt, folyton ott lebzseltek körülötte. Korábban azt hitte, soha nem tudna Lidingőn élni, mert túl személytelennek és sterilnek találta. Most viszont pont ezeket értékelte benne. Ráadásul itt sokkal nagyobb biztonságban érezheti magát, mint a városban.

– Az indulóárnál ötmillióval többet ajánlok, ha egyből beköltözhetek.

– Az menni fog. Hívom is az eladót.

Peter lement a lépcsőn, és magára hagyta őt. Egy pillanattal később megjelent a strand előtti gyepen, a telefont a füléhez tartva. Faye-t megnyugtatta a tudat, hogy nem láthatja őt az ablakon keresztül.

Ismét kirázta a hideg. Az apja felbukkanása keresztülhúzta a számításait. A saját élete felett nem ő uralkodott. Ezen most változtatnia kellett. Újra át kellett vennie az irányítást, de ehhez pihenésre volt szüksége.

Az egyik tenyerét az üvegre tapasztotta, a másik kezét pedig a bugyijába csúsztatta. Már nedves volt. Peter magabiztos kiállású, jól edzett testére szegezte a tekintetét, és izgatni kezdte magát. Elképzelte a feszülő mellizmokat, amelyek biztosan simára vannak borotválva. És a kis kemény mellbimbókat. Nem sokkal később el is élvezett. Az ajkába harapott, hogy elfojtsa a nyögést, ami ki akart törni belőle, és lehunyta a szemét, miközben egész testében remegett.

Kis idő múlva megigazította a ruháját, és leült az egyik krémszínű kanapéra. A pulzusa lelassult. Kivette a Hermès Birkin táskájából a Revenge púdert, és megigazította a sminkjét a kis tükörben. Aztán kicipzározta a táskája belső zsebét, és kihúzta belőle az ezüstmedálos nyakláncot, amelyet azóta tartott ott, hogy már nem volt nála a fénykép. Kinyitotta a medált, és megnézte azt a szép kis képet, amelyet Kate Gabor, a fotós készített róla és Julienne-ről, amikor a lánya még nagyon kicsi volt. Ez volt a kedvenc képe.

Nemsokára meghallotta Peter lépteit a lépcsőn, ezért gyorsan becsukta a medált, és visszatette a nyakláncot a táskába.

A férfi megállt előtte.

– Elnézést, hogy eddig távol voltam.

– Semmi gond – mosolygott Faye. – Addig élveztem a kilátást.

Tekintetével végigpásztázta Peter testét.

Az ingatlanos megköszörülte a torkát, és a napbarnított orcája elpirult.

– Beszéltem az eladóval, és elfogadja az ajánlatát. Amikor a felesége meghallotta, hogy ön az érdeklődő, magánkívül volt a boldogságtól. Azt kérte, adjam át, hogy nagy rajongója magának és a termékeinek is. Mindig Revenge-et használ.

– Jó ízlése van.

Faye felállt, Peter pedig előreengedte őt. Amíg a férfi beütötte a kódot, hogy bezárja a házat, és bekapcsolja a riasztót, a nő az autóhoz sétált, beszállt, és levette a napszemüvegét. Az ingatlanügynök beült a volán mögé, és felemelt egy távirányítót, amellyel hangtalanul kinyitotta a kaput.

Ahogy elhajtottak, Faye az éppen megvásárolt házát nézte a visszapillantó tükörben. Egy másik valóságban Julienne egyszer ideköltözhetne hozzá, de tisztában volt vele, hogy ez lehetetlen. A világ úgy tudta, Julienne halott. Néha Faye is olyan jól játszotta a szerepét, és neki is olyan valóságosnak tűnt a lánya halála, hogy elszomorította a gondolat.

Nem volt választása. A képek, amelyeket Jack számítógépén látott, borzalmasak voltak. Julienne-t a legaljasabb dolgoknak vetette alá. El kellett távolítania őt az apjától, és gondoskodnia kellett arról, hogy soha többé ne juthasson közel hozzá.

Ez a hazugság volt az ára annak, hogy a lánya élhessen. Faye remélte, hogy továbbra is el tudja majd viselni ezt a terhet, de néha úgy tűnt, túl sokat vállalt magára.

Miután egy utolsó kacér pillantást vetett Peterre, Faye kisétált az ingatlanügynök irodájából a Humlegårdsgatanra. Aláírták a lidingői ház papírjait. A stockholmiak az ebédszünetükben pikniktakarókat terítettek le a Humlegården parkban, vagy a fűben heverésztek. A nap felmelegítette a sötét aszfaltot, miközben kis fehér felhőcsíkok úsztak az égen.

Azóta imádta Stockholmot, hogy idejött tanulni a Kereskedelmi Főiskolára. Akkor még úgy vélte, hatalmas a város. Most azonban hirtelen fullasztóan kicsinek érezte. Mintha minden arcból az apja nézett volna vissza rá.

Faye beleszédült ebbe a hangulatváltozásba. Először minden megszokottnak tűnt, a következő pillanatban pedig eszébe jutott, hogy a nyomában vannak, és belémartak az aggodalom éles karmai.

Balra fordult a Stureplan tér felé, ahol a Revenge székháza is volt. Alice felhívta őt, és elmondta, hogy a maximumra emelte a biztonsági őrök számát, Faye mégis úgy érezte, kockázatot vállal azzal, hogy odamegy. Az apja biztosan tudja, hol van az iroda. De nem bujkálhat folyton.

A recepciós boldogan mosolygott, és intett, amikor Faye elsuhant mellette. A szeme sarkából egy-egy komor, veszélyesnek tűnő őrt látott a bejárat mindkét oldalán. Egy látogató, aki ott ült arra várva, hogy beengedjék, kíváncsian vonta fel a szemöldökét, amikor Faye elment mellette. Hozzászokott az effajta tekintetekhez, mivel mostanra Svédországban és külföldön is sokan ismerték.

Olykor élvezte a hírnevet, néha viszont idegesítette. Most épp nem jelentett előnyt, hogy mindenhol felismerték. Ugyanakkor ez alapozta meg a sikerét. Faye, a legenda. A nő, akit megkínoztak, de visszavágott. Ebben volt némi igazság, de minden gondosan elrendezett történetszál az ő kezét dicsérte.

Miután lehúzta a belépőkártyáját, áthaladt a biztonsági kapun, és gyorsan a lift felé indult. Megkönnyebbült, hogy nem keltett túl nagy feltűnést. Ez az ő vára volt, a szentélye. Mindezt ő teremtette a semmiből.

Megnyomta a legfelső emelet gombját, és a lift rögtön felröpítette. Amikor kinyílt az ajtó, jobbra fordult. Ylva irodája az egyik sarokban kapott helyet, a hatalmas panorámaablakból szédítő kilátás nyílt a városra.

– Istenem, Faye! – kiáltott fel Ylva, amikor belépett.

Felállt, és olyan melegen és hosszan ölelte őt, mint Alice néhány órával korábban a Grand Hôtelben. Ezúttal egy Chloé parfüm illatát érezte. Ylva mindig azzal húzta Alice-t, hogy a Chanel No. 5 az öreg néniknek való.

– Szigorítottunk a biztonsági intézkedéseken – mondta, miközben leültek a hatalmas iroda egyik sarkában álló kemény, kényelmetlen kanapéra.

– Nem értem, miért nem cseréled ezt le – grimaszolt Faye. – Megfájdul a seggem, ha ráülök. Amúgy meg szúrós is.

Végigsimított a kárpiton, és úgy érezte, mintha tűkkel szurkálnák a kezét.

– Családi örökség. Emlékeztet arra, honnan jöttem – magyarázta Ylva. – A túl nagy kényelem veszélyes dolog.

– A nemesebbik felem más véleményen van.

Mosolyogva Ylvára nézett. Nővériség. Ezeket a nőket, akik mindig mellette álltak, útközben ismerte meg. Nem csupán a barátai voltak, hanem a családja.

Az ő barátságukhoz vezető út enyhén szólva is különös volt. Az egész azzal kezdődött, hogy Faye az ágyukban találta a férjét, Jackot és Ylvát, aki szült neki egy lányt, de Ylva és Faye nem haragudtak egymásra. Jack mindkettőjüket becsapta. És ezért bosszút álltak.

Ylva Faye-nek dőlt.

– Mit fogsz tenni?

– Kezdetnek vettem egy házat. A lakást nem éreztem biztonságosnak. Kerstinnel még nem beszéltem, úgyhogy nem tudom, hogy ő továbbra is ott akar-e majd lakni, vagy beköltözik velem a házba.

– Mennyi pénz kell?

Ylva tartotta kézben a Revenge és Faye személyes pénzügyeit. A számok mestere volt, ami Faye-re korántsem volt igaz annak ellenére, hogy jól teljesített annak idején a Kereskedelmi Főiskolán, ahol végül nem fejezte be a tanulmányait. Az évek során sajátított el mindent, amikor felépítette a cégét: olyan emberekkel vette körül magát, akik kiegészítették őt.

– Nyolcvanmillió.

– Áh, szóval egy nyolcvanas.

– Úgy valahogy.

Faye elmosolyodott. A Revenge akkora vagyont adott neki, amekkoráról fjällbackai gyerekkorában csak álmodott. De pénzért nem lehetett mindent megvenni. Jelenleg szívesen odaadta volna mindenét, csak hogy biztonságban tudja a szeretteit.

– Megoldom. Nálad van a szerződés?

Faye átadta az ingatlanos jól teletömött mappáját, Ylva pedig felállt, és letette az asztalára, majd visszaült Faye mellé, és megfogta a kezét.

– Hogy vagy? – kérdezte tekintetét Faye-re szegezve.

A nő lenyelte a gombócot a torkában, mivel tudta, most nem engedheti meg magának, hogy összetörjön.

– Őszintén szólva szarul. Lemondtam az utat Raviba, és azt kellett hazudnom Julienne-nek, hogy dolgozom. Amikor ezt mondtam, úgy nézett rám… – Megköszörülte a torkát, és nem bírta befejezni a mondatot, így csak mélyeket lélegzett. – De anyának elmeséltem, mi folyik itt. Nem hiszem, hogy apám tud az olaszországi házról, de nem kockáztathatok. Gyorsan meg kell találnom a legjobb biztonsági céget, hogy legyen, aki figyel a testi épségükre.

– Mi a Securt alkalmazzuk, ők a legjobbak. Rendesen utánanéztem a cégnek, mielőtt megbíztam őket. Szeretnéd, ha intézkednék?

– Nem, magam akarok beszélni velük. Add meg az elérhetőségüket, és elintézem.

– Természetesen. Rögtön elküldöm.

Elővette a mobilját, és gyorsan nyomkodni kezdte, majd megfogta Faye kezét, és erősen megszorította.

– Nem vagy egyedül. Ezt ne feledd!

– Tudom.

A sírás szorongatta a torkát, de Faye visszanyelte a könnyeit.

Mielőtt elhagyta volna Ylva irodáját, még megállt az ajtóban, és kinézett a panorámaablakokon. Stockholm. Olyan szép, de most olyan alattomos! Az apja valahol odakint volt. És nem áll majd le, amíg ő életben van.

Több olyan alkalom is volt, amikor majdnem megölte Faye anyját a benne rejlő harag miatt. Olyan harag volt ez, amely egy kemény ököl formájában tört felszínre. Ártó és pusztító szándékkal. Faye csak úgy tudta megszabadítani az anyját az apjától, hogy eljátszották a nő halálát. Faye tett róla, hogy az apját tartóztassák le ezért. A férfi azóta is bosszút akart állni rajta.

– Jó napot! – köszöntötte a nő a sötét tölgyből készült recepcióspult mögött, és minden tőle telhetőt megtett, hogy ne látszódjon rajta, tudja, ki áll előtte. – Kér valamit inni?

– Nem, köszönöm.

– Carl mindjárt itt lesz.

Kisvártatva megjelent egy ötvenes éveiben járó, magas, jó kiállású férfi. Egyértelműen látszott rajta, hogy valaha katona volt. Faye ezt megnyugtatónak találta, főleg amikor erős kezét a nő felé nyújtotta.

– Carl Novak.

A kézfogása határozott volt, de nem fenyegető.

– Faye.

A férfi bevezette őt egy meglepően nagy irodába, ahonnan kilátás nyílt a nyüzsgő Kungsgatanra. A Securnak szemmel láthatóan jól ment.

– Miben segíthetek?

Faye keresztbe tette a lábát, és levette a napszemüvegét.

– Mielőtt belekezdek, szeretnék megbizonyosodni róla, hogy ez a beszélgetés kettőnk közt marad.

A táskájából elővett egy titoktartási nyilatkozatot, amelyet még korábban előkészített. Az íróasztalra tette, és a férfi elé tolta.

– Már aláírtak egy hasonlót a Revenge-dzsel, de ez most személyes ügy.

Ha Carl meg is lepődött, nem mutatta ki. Átböngészte a dokumentumot, elővett egy tollat az íróasztala legfelső fiókjából, és egy jól begyakorolt mozdulattal aláírta.

Faye félbehajtotta a papírt, és a táskájába tette.

Annak ellenére, hogy aláíratta a nyilatkozatot, nem akarta felfedni az anyja és Julienne rejtekhelyét. Faye-en kívül csak Kerstin, Alice és Ylva, a legközelebbi bizalmasai tudták, hogy életben vannak. Az apjánál ott volt ugyan a fénykép, de az nem számított bizonyítéknak. A volt férjét, Jackot Julienne meggyilkolásáért, az apját pedig az anyja meggyilkolásáért ítélték el. Ha kiderülne az igazság, Faye nemcsak elbukna, hanem börtönbe is kerülne.

– Van egy ingatlanom Raviban, Olaszországban. A házban két olyan ember lakik, akiknek védelmet szeretnék biztosítani. Ha jól értettem, nemzetközi biztonsági szolgáltatást is vállalnak.

Carl bólintott.

– Mikor kezdődne a megbízás?

– Most.

A férfi hátradőlt a széken, és csak figyelte őt.

– Valamiféle közvetlen fenyegetéstől tart?

– Igen. Egy közvetlen, életveszélyes fenyegetéstől, amitől meg kell védenem őket minden rendelkezésre álló forrással. Szeretném, ha a legjobb embereit állítaná az ügyre.

– Természetesen. De hogy meg tudjuk őket védeni, szükségünk lesz…

– Kifizetem, bármennyibe is kerüljön. Mindenkinek, akit alkalmaz, alá kell majd írnia egy titoktartási nyilatkozatot. És, ahogy már mondtam, a legjobb embereit akarom.

A férfi végigsimított simára borotvált arcán, és közben a szeme se rebbent.

– A titoktartással nem lesz gond. Minden alkalmazottunk katonai háttérrel rendelkezik. Van képe az ingatlanról, ahol az őrizendő személyek tartózkodnak?

Faye elővette a mobilját, és előkereste az e-mailjei közül a drónnal készített felvételeket, amelyeket akkor kapott, amikor megvette a házat.

Átadta a telefonját a férfinak, aki felvette az olvasószemüvegét, és tanulmányozni kezdte a képeket. Végül letette a mobilt.

– Az ingatlan nagy, de ahogy látom, a héjvédelem kielégítő, bár ezt még a helyszínen ellenőriznünk kell. Mi a helyzet a riasztórendszerrel?

– Minden be van kötve. A biztonsági cég szerint, akikkel megcsináltattam, a felszerelés a legjobb a piacon, bár az semmit sem számít. Többé már nem. Olyan céget szeretnék alkalmazni, amelyben tényleg megbízhatok.

Carl visszaadta a telefont, levette a szemüvegét, óvatosan összecsukta, majd az asztalra tette.

– Már ma este odaküldök két embert. Egyeztetek velük, és attól függően, hogy mit mondanak, eldöntöm, hány ügynökre van szükség. Rendben lesz így?

– Rendben.

A férfi kissé elmosolyodott, a tekintete nyugalmat árasztott.

– Biztonságban lesznek. Katonákat alkalmazok, néhányuk a világ legjobb kiképzéseiben részesült.

Faye bólintott, és a válla kissé ellazult.

– Itt Svédországban is vásároltam ma egy ingatlant, amit szintén szeretnék biztosítani – mondta.

Habár az ingatlanos, Peter Bladh váltig bizonygatta, hogy a ház előző tulaja a legjobb biztonsági céget alkalmazta, Faye biztosra akart menni. Most nem kockáztathatott.

– Ha mindent megbeszéltünk, azonnal munkához látunk – mondta Carl, amikor a nő megadta neki a címet. – Legkésőbb ma este szolgálatba állunk.

Faye hátradőlt a széken.

– Rendben. De egy másik dolog is van, amiben a segítségüket kérném még ma.

Elmagyarázta Carlnak, hogy mire gondol. A férfin jele sem volt meglepődésnek. Csak röviden bólintott, miközben Faye elmondta neki, hogy mit szeretne tőle.

A Skogskyrkogården temető még a szürke ködben is gyönyörű volt. Faye kissé megborzongott, ahogy fürge léptekkel a sír felé sétált. Folyon hátranézett a válla fölött. Nem tudott szabadulni attól az érzéstől, hogy figyelik, de csak bottal tipegő nyugdíjasokkal találkozott, és babakocsis anyákkal, akik egymás mellett sétálva csevegtek.

Szokás szerint most is elkerülte a temetőnek azt a részét, ahol a gyerekek aludták örök álmukat: a sírokra helyezett játék mackók, a születés és a halál időpontja között eltelt néhány év jócskán rövidebb volt annál, mint amit el tudott viselni. Ahogy közeledett Chris sírjához, a léptei lelassultak. Mindig fájdalmas volt meglátogatni őt, mégis elöntötte valami jó érzés. Ma volt a születésnapja, és Faye nem akarta, hogy a legjobb barátnője egyedül legyen. Még ha lángokban állna a világ, ő akkor is eljönne, és mellé ülne egy kicsit, hogy érezze a közelségét.

A Kereskedelmi Főiskolán ismerkedtek meg, és sokáig elválaszthatatlanok voltak. Senkivel nem érezte magát olyan jól, és senkivel nem nevetett annyit, mint Chrisszel. Még mindig nehéz volt elfogadni, hogy a barátnője, akiből csak úgy áradt az életöröm, meghalt.

Chris a halála előtt még megtapasztalhatta a szerelmet, és ez mindig megvigasztalta Faye-t azokban a sötét pillanatokban, amikor annyira hiányzott neki, hogy úgy érezte, meghasad a szíve. Mielőtt a rák magával ragadta volna, feleségül ment szeretett Johanjához, egy jó emberhez, aki a végsőkig szerette Christ betegségben, szegénységben.

Faye néha eltöprengett azon, vajon fog-e valaha így szeretni. Amikor találkozott Jackkal, azt gondolta, igen, de a férfi minden lehetséges módon cserben hagyta. Azután, hogy börtönbüntetésre ítélték Julienne meggyilkolásáért, meghalt. Pontosan úgy, ahogy Faye gondosan eltervezte.

Egy ideig azt hitte, talán újra rátalál a szerelem, de ismét csalódnia kellett. Az utóbbi időben fiatal, jóképű férfiakkal járt légyottokra, akik az ágyban megadták neki, amit akart, de csak a lába közé engedte be őket, máshova nem.

Faye leguggolt a sír mellé. Egy gyönyörű csokor hevert ott: Ma van a te napod. De valójában minden nap a tiéd. Mindig is szeretni foglak. Johan

Faye finoman végigsimított a kézzel írt kártyán. Maga előtt látta Johant és Christ, amikor összeházasodtak egy nappal azelőtt, hogy a lány meghalt.

– Nekem is hiányzik – szólalt meg egy hang Faye mögött, és a nő megrezzent.

– Hogy találtál rám?

Felállt, lesöpörte a térdéről a ráhullott tűleveleket, és megölelte Kerstint. A csodálatos, fantasztikus Kerstint, aki megmentette őt, amikor nem volt kihez fordulnia. Összetörve, kétségbeesetten és nincstelenül bérelte ki Kerstin enskedei villájának felső emeletét, és azóta is nagyon közel álltak egymáshoz.

– Nem voltál az irodában, és tudom, hogy ma van Chris születésnapja. Gondoltam, hogy itt leszel.

Faye kitörölt egy makacs könnycseppet a szeméből.

– Bárcsak ő is itt volna! Most puszta kézzel széttépné az apámat.

– Csak miután levágta a golyóit – nevetett fel Kerstin, majd megkomolyodott. – Anyukád felhívott, és elmesélte, mit mondtál neki. Egy költöztetőcég van a lakásodnál, ládákba pakolnak.

– Bocsánat, telefonálnom kellett volna. Csak előbb el kellett intéznem egypár dolgot. De igen, költözködöm. Ott már nem vagyok biztonságban, így vettem egy házat Lidingőn. Már át is vettem a kulcsokat. Velem jöhetsz, vagy lakhatsz továbbra is a lakásodban, te döntesz. Viszont ha őszinte akarok lenni, jelenleg úgy gondolom, nagyobb biztonságban vagy a Karlavägenen.

– Úgy lesz, ahogy te szeretnéd – mondta Kerstin lágyan, és megsimította az arcát.

Faye sok szempontból úgy érezte, hogy két anyukája is van: az, amelyikkel felnőtt, és Kerstin. Tudta, hogy ő is lányaként tekint rá.

– Elmenjünk a Delselliusbe sütizni egyet, hogy megemlékezzünk Chrisről? Már ha van időd, és nem veszélyes.

Faye belekarolt a barátnőjébe.

– Tulajdonképpen nincs időm, és talán nem is biztonságos. De most sehol sem teljesen biztonságos. És Chris azt akarná, hogy megegyünk helyette pár ezer kalóriát.

Ahogy kart karba öltve sétáltak a meghitt hangulatú temetőben, Faye egy pillanatra úgy érezte, hogy enyhül a mellkasára nehezedő nyomás. Meg fogja oldani. Együtt majd megoldják.

– Ez gyorsan ment.

Peter Bladh meglepetten nézett körül a házban. A költöztetőcég Faye minden holmiját összepakolta a lakásban, majd átpakolták ide. Akadt olyan bútor, ami nem a megfelelő helyre került, de legalább egyből be lehetett költözni még akkor is, ha kevés volt a bútor egy ekkora házhoz. De ez tényleg nem számított, most a berendezés volt az utolsó dolog, ami foglalkoztatta Faye-t.

Carl Novak állta a szavát. Az új biztonsági berendezést már telepítették is. Azt javasolta, alkalmazzanak testőröket is. Bár Faye úgy vélte, ez bölcs gondolat, mégis nemet mondott. Ahhoz, hogy meg tudja tenni, amit meg kell, térre volt szüksége. Ezt a kockázatot vállalnia kellett. Azt is tudta, hogy a riasztó a legkisebb mozgásra is beindul éjjel, és akkor a cég gyorsan kiér a helyszínre. Volt egy pánikszoba is, ahol az erősítés kiérkeztéig biztonságban várakozhatott. Nem a vakmerőség beszélt belőle, számolt a kockázattal is.

Most Petert figyelte.

– Tudom, hogy kell szolgáltatásokat megrendelni. És fizetőképes vagyok.

Ott álltak az egyedi konyhabútorokkal, simára csiszolt márványlapokkal és prémium Gaggenau gépekkel teli, tágas konyhában.

– Kér egy pohár bort?

Egy üveg Châteauneuf-du-Pape-ra mutatott, amit már korábban kinyitott.

Az ingatlanügynök egy ideig tűnődött, majd vállat vont.

– Ha úgy vesszük, haza is taxizhatok, aztán holnap eljöhetek a kocsiért.

Ebben a kijelentésben rejlett valamiféle mögöttes tartalom, aminek hatására Faye teletöltött két nagy poharat.

– A házra! – emelte tósztra Peter a poharát.

– A jutalékára! – mondta Faye, és nagyot kortyolt a drága borból.

Egy ideig csendben nézték egymást, majd Faye mindkettőjük poharát letette a szürke márványpultra, és tett egy lépést a férfi felé. Az ajkának olyan volt az íze, mint a bornak, és Faye átdugta a nyelvét a férfi szájába, hogy azt is megkóstolja. Ahogy a férfi nyelve találkozott az övével, érezte, ahogy a forróság terjedni kezd a lába között. Felszabadító volt nem gondolkodni, és hagyni, hogy elhatalmasodjon rajta a vágy. Minden más megszűnt; az egyetlen dolog, amire összpontosított, az a férfi nyelve volt, és az egyre erősödő lüktetés Faye ölében.

Peter simogatni kezdte a nő testét. Faye félbeszakította a csókot, és felugrott a konyhapult szélére, hogy a férfi köré kulcsolhassa a lábát. Az ingatlanos szorosan hozzásimult, és ismét hevesen csókolták egymást, majd megfogta a nő mellét, aki zihálni kezdett.

Faye ledobta a pulóverét és a melltartóját, aztán elkezdte kigombolni a férfi ingét. Peter kidolgozott, gyantázott mellkasa pont olyan volt, ahogyan elképzelte, minden izmát jól ki lehetett venni a bőre alatt. Ahogy ujjaival végigsimított a mellbimbóin, a férfi halkan felnyögött, és az ajkába harapott. Faye lejjebb csúsztatta a kezét, a férfi lába közé, és érezte a kőkemény férfiasságát a nadrágja vékony anyagán keresztül.

– Várj, várj! – búgta, de a nő rá se hederített, csak egyre hevesebben simogatta a férfiasságát.

Peter arrébb húzódott, tekintetét a nő övére szegezte, majd lassan levette róla a harisnyanadrágot és a bugyit. Félredobta a ruhadarabokat, felemelte a szoknyáját, és szétnyitotta a nő lábát. Faye teljesen kitárulkozott előtte, és érezte, hogy ami most meg fog történni, az valami teljesen új lesz. Nem ismerte a férfit, és nem tudta, milyen az ágyban, csak azt tudta, hogy a férfi a nyelvével fogja izgatni őt.

A következő pillanatban enyhe nyomást érzett a csiklóján. Peter lassan, céltudatosan használta a nyelvét, és érződött, hogy tudja, mit csinál. Széjelebb húzta Faye lábát, hogy jobban hozzáférhessen. Váltogatta az erősséget, körbe-körbejárt a nyelve, Faye pedig érezte, hogy egyre jobban benedvesedik. Amikor Peter az ujjával is simogatni kezdte, miközben a nyelvével kényeztette, már nem bírta tovább. Most azonnal magában akarta érezni őt.

Faye megragadta a férfi fejét, és magához vonta. Egy mozdulattal lehúzta a nadrágját és az alsónadrágját, aztán a zokniját, miközben egyre hevesebben csókolta. Érezte a saját ízét a férfi ajkain, és ettől csak még jobban vágyott rá. Letépte magáról a szoknyát, hogy mindketten teljesen meztelenek legyenek. A farka nagyobb volt, mint gondolta. Faye megragadta, a férfi mély nyögéssel jutalmazta, ahogy Faye fel-le járatta rajta a kezét.

– Meg akarlak baszni – dörmögte, és eltolta a nő kezét, majd óvatosan lenyomta őt, hogy hanyatt feküdjön a konyhapulton.

Egy gyors mozdulattal maga felé húzta, így a feneke a pult széléhez került, és ismét szétnyitotta a lábát. Kéjesen simogatta a melleit, mielőtt lassan behatolt Faye-be. A nő erősen az ajkába harapott, amikor magában érezte őt, majd elernyedt, és hagyta, hogy lassan még mélyebbre hatoljon. Egy ritmusra járt a testük, mintha már sokadjára feküdtek volna le egymással.

– Simogasd magad! Azt akarom, hogy egyszerre menjünk el – nyögte, és élvezettel figyelte, ahogy a nő engedelmesen lecsúsztatja a kezét, és szót fogad neki.

Amikor felgyorsult, Faye is így tett, és majdnem túl gyorsan élvezett el.

– Most – lihegte, majd a férfi még jobban felgyorsított, és mélyebbre hatolt benne.

Amikor Faye hátravetette a fejét, és hangosan felnyögött, a férfi még néhány erőset lökött rajta, majd felordított, megragadta a nő csípőjét, és mélyen benne ment el. Ráborult Faye-re, és a verejtékük egymásra csurgott.

Néhány perccel később Peter vigyorogva könyökölt fel.

– Most menjek, vagy jöhet még egy kör?

Faye elmosolyodott.

– Igyunk egy kis bort! Aztán megdughatsz hátulról is.

Amikor a férfi kihúzta belőle a farkát, Faye kinézett az ablakon a sűrű sötét éjszakába, amelyben csak néhány utcai lámpa pislákolt. Ameddig csak lehetett, halogatni szerette volna, hogy egyedül maradjon a félelmeivel.

Faye egy fotelben ült a panorámaablak előtt, egy eszpresszót egyensúlyozott a kartámaszon, a laptopja pedig az ölében hevert. A Revenge-re kellett volna összpontosítania. Az apján kellene revansot vennie, de ehelyett cikkeket böngészett azokról a bűnbandákról, amelyekről Peter mesélt, és amelyek gazdag embereket támadtak meg az otthonaikban. Valószínűleg gondosan felmérték az áldozataikat, mielőtt lecsaptak. Mennyi időbe fog telni, mire ez a ház is terítékre kerül?