Dr. Jonice Webb
és
Dr. Christine Musello

ISMERETLEN
ÉRZELMEK

Gyógyulás a gyermekkori érzelmi elhanyagoltságból

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Dr. Jonice Webb with Dr. Christine Musello / Running on Empty

Morgan James Publishing, LLC., USA, 2012

Fordította

Uzsoki Eszter

Szerkesztette

Komor Katalin

Copyright © Jonice Webb, 2012

Hungarian translation © Uzsoki Eszter, 2022

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2022

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2022

Original cover design: villagrafica.nl

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette Eyelab.dk

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 9786156455192

MOBI ISBN 9786156455208

A pácienseimnek

TARTALOM

Előszó

Köszönetnyilvánítás

Bevezető

Érzelmi elhanyagolás kérdőív

I. RÉSZ: KIÜRÜL A TANK

1. fejezet: Miért ürülhetett ki a tank?

Az átlagos egészséges szülő akcióban

2. fejezet: Tizenkét lehetséges ok a kiüresedésre

1. típus: A narcisztikus szülő

2. típus: A tekintélyelvű szülő

3. típus: Az engedékeny szülő

4. típus: A veszteséggel élő szülő: elvált vagy özvegy

5. típus: A függőséggel küzdő szülő

6. típus: A depressziós szülő

7. típus: A munkamániás szülő

8. típus: A sajátos igényekkel rendelkező családtagot ápoló szülő

9. típus: A sikerorientált/maximalista szülő

10. típus: A szociopata szülő

11. típus: A gyermek mint szülő

12. típus: A jószándékú, de maga is elhanyagolástól szenvedő szülő

II. RÉSZ: ÜZEMANYAG NÉLKÜL

3. fejezet: Az elhanyagolt gyermek felnőttként

1. Ürességérzés

2. Intimitáskerülés

3. Irreális önértékelés

4. Aki csak másokkal érez együtt, magával soha

5. Bűntudat és szégyen: Mi a gond velem?

6. Önmagad elleni harag, önhibáztatás

7. A végzetes hiba (ha az emberek jobban megismernek, nem fognak szeretni)

8. Ha nehéz magadról és másokról gondoskodni

9. Gyenge önfegyelem

10. Alexitímia

4. fejezet: Kognitív titkok: Az öngyilkos érzések különleges problémája

III. RÉSZ: TÖLTŐDJ FEL

5. fejezet: Hogyan történik a változás

Tényezők a sikeres változások útjában

6. fejezet: Miért fontosak az érzések, és mihez kezdj velük

1. Az érzelmeid céljának és értékének megértése

2. Az érzések azonosítása és megnevezése

3. Tanuld meg megfigyelni az érzéseidet

4. Fogadd el az érzéseidet, és bízz meg bennük

5. Tanuld meg hatékonyan kifejezni az érzéseidet

6. Az érzelmek felismerése, megértése és értékelése a kapcsolatainkban

7. fejezet: Öngondoskodás

Öngondoskodás 1. rész: Tanulj meg gondoskodni önmagadról

Öngondoskodás 2. rész: Az önfegyelem fejlesztése

Öngondoskodás 3. rész: Önnyugtatás

Öngondoskodás 4. rész: Érezz együtt önmagaddal

8. fejezet: Törd meg a kört: add meg a gyermekednek, amit te nem kaptál meg

1. A szülői bűntudatod

2. Az eddig végrehajtott változások

3. Azonosítsd a saját kihívásaidat a gyermeknevelés terén

9. fejezet: A terapeuta számára

Kutatás

Az érzelmi elhanyagoltság felismerése

Kezelés

Összefoglaló a terapeuta számára

Összegzés

Eszközök a gyógyuláshoz

Irodalomjegyzék

ELŐSZÓ

E könyv megírása volt életem egyik legcsodálatosabb élménye. Ahogy az érzelmi elhanyagolás fogalma egyre világosabbá vált és egyre határozottabban körvonalazódott a fejemben, pszichológiai gyakorlatom mellett az is megváltozott, ahogy a világra tekintettem. Mindenhol megláttam az érzelmi elhanyagolást: néha abban, ahogyan a saját gyerekeimet neveltem, ahogy a férjemmel viselkedtem, a plázában és még a tévés valóságshow-kban is. Újra meg újra visszatért hozzám a gondolat, miszerint óriási segítség lenne az emberek számára, ha tudatára ébrednének a mindannyiunkra kiható láthatatlan erőnek: az érzelmi elhanyagolásnak.

Miután több éven át figyeltem, ahogy ez a gondolat a munkám szerves részévé vált, és miután teljesen meggyőződtem az értékességéről, végül megosztottam azt kollégámmal, dr. Christine Musellóval. Christine rögtön megértéssel reagált, és hamarosan ő is felismerte az érzelmi elhanyagolást a saját klinikai gyakorlatában, és mindenütt maga körül, ahogy az velem is történt korábban. Együtt kezdtünk dolgozni a jelenség körvonalazásán és meghatározásán. Dr. Musello sokat segített abban a folyamatban, hogy az első szavakat az érzelmi elhanyagolás fogalmává alakítsuk. A tény, hogy ő azonnal készen állt elfogadni ezt a fogalmat és hasznosnak is találta, engem is bátorított.

Bár dr. Musello nem tudta tovább írni velem ezt a könyvet, értékes támogatást nyújtott az folyamat elején. Ő írta meg a könyv néhány első részét, és sokat a klinikai bejegyzések közül. Örömmel mondok köszönetet a hozzájárulásáért.

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Ennek a könyvnek még a gondolata sem jöhetett volna létre a klinikai bejegyzésekben szereplő páciensek hajlandósága nélkül, hogy megosszák történeteiket és a terápia során átélt fájdalmukat. Óriási hálával és tisztelettel mondok köszönetet a bizalmukért, nyíltságukért és elköteleződésükért.

Szintén köszönettel tartozom a The New Yorkernek az együttműködésükért, hogy felhasználhattam néhány kiváló képregényüket, és így humort és izgalmat csempészhettem a Ismeretlen érzelmek lapjaira.

A könyv megírása során a családom, barátaim és kollégáim óriási tudására és támogatására kellett támaszkodnom. Szeretnék köszönetet mondani néhányuknak, akik biztattak és segítettek a folyamat során.

Elsőként legmélyebb hálámat szeretném kifejezni Denise Waldronnak, aki számtalan órányi szünetet tartott a saját könyve megírásában, csak hogy elolvassa és megszerkessze ezt a kéziratot. Denise részletek iránti figyelme felbecsülhetetlen volt. Folyamatosan lenyűgözött, ahogy felfigyelt a kisebb-nagyobb következetlenségekre és hibákra, és segített helyrehozni őket.

Másodsorban szeretném megköszönni Joanie Schaffnernek, LICSW-nek, dr. Danielle DeTorának és Nicholas Brownnak remek visszajelzéseiket és ötleteiket, melyekkel a kéziratot jobbá tehettem; Michael Feinsteinnek az üzleti tudását, amikor komplikált és nehéz döntéseket hoztam; az ügynökömnek, Michael Ebelingnek, a könyvembe és belém vetett hitét, és útmutatását a bonyolult publikálási folyamat során.

Dr. Scott Creighton, Catherine Bergh, Patrice és Chuck Abernathy, David Hornstein és Nancy Fitzgerald Heckman mindannyian különleges erőt adtak nekem, amikor szükségem volt rá, azáltal, hogy meghallgattak, törődtek velem, tanácsot adtak, és másoktól kértek szívességeket a könyv létrejötte érdekében.

Végül szívből jövő szeretetemet és nagyrabecsülésemet szeretném kifejezni a férjemnek, Seth Davisnek és két gyermekemnek, Lydiának és Isaacnek, amiért hajlandóak voltak átvészelni a hosszú, kutatással és írással töltött óráimat, és mert soha nem hagyták, hogy kételkedni kezdjek magamban. Támogatásuk és töretlen bizalmuk nélkül nem írhattam volna meg ezt a könyvet.

BEVEZETÉS

Milyen emlékeid vannak a gyerekkorodból? Szinte mindenki fel tud idézni apróságokat, ha mást nem is. Talán akadnak pozitív emlékeid, például családi vakációkról, tanárokról, barátokról, nyári táborokról vagy iskolai díjakról; és negatívak is, családi konfliktusokról, testvéri rivalizálásról, iskolai problémákról vagy talán egyenesen szomorú vagy felkavaró eseményekről. Ez a könyv nem az ilyesfajta emlékekről szól. Valójában nem arról szól, amire vissza tudsz emlékezni, vagy ami megtörtént veled a gyerekkorodban. A könyv azért született, hogy segítsen tudatára ébredned mindannak, ami nem történt meg a gyerekkorodban, mindannak, amire nem emlékszel. Mert ami nem történt meg, nagyobb hatalommal bír afelett, akivé felnőttként vártál, mint bármely esemény, amit fel tudsz idézni.

Az Ismeretlen érzelmek megmutatja a következményeit mindannak, ami nem történt meg: megmutatja az életünkben talán munkálkodó láthatatlan erőt. Segítek meghatározni, kihatott-e rád ez a láthatatlan erő, és ha igen, miként küzdheted le.

Sok jó, kiválóan működő, tehetséges ember érzi titokban, hogy nem teljesedett ki, vagy elvesztette a kapcsolatot önmagával. „Nem kellene boldogabbnak lennem?” „Miért nem vittem többre?” „Miért nem érzem értelmesnek az életemet?” Ilyen kérdéseket ültet el belénk gyakran ez a láthatatlan erő. Olyan emberek kérdezik ezt, akik úgy vélik, szerető, jó szándékú szüleik voltak, akik javarészt boldog és egészséges időszakként gondolnak vissza a gyermekkorukra. Nem ismerik fel, hogy olyasvalami befolyásolja őket, amire nem emlékeznek… a láthatatlan erő.

Mostanára már biztosan felmerült benned a kérdés, mi ez a láthatatlan erő? Ne aggódj, semmi rémisztő. Nem természetfeletti, túlvilági vagy hátborzongató. Valójában nagyon is hétköznapi, emberi dologról van szó, arról, ami nem történik meg az otthonokban és családokban világszerte, nap mint nap. Mégsem vagyunk tudatában a létezésének, a fontosságának, vagy annak, hogy bármiben is befolyásolna bennünket. Nem tudjuk a nevén nevezni. Nem gondolunk rá és nem is beszélünk róla. Nem látjuk; csupán érezzük. És ha érezzük is, nem tudjuk, mit is érzünk.

E kötetben végre nevet adok ennek az erőnek. Érzelmi elhanyagolásnak nevezem. Nem szabad összetéveszteni a fizikai elhanyagolással. Tisztázzuk, mi is valójában az érzelmi elhanyagolás.

Mindenki ismeri az „elhanyagolás” jelentését. Hétköznapi szó. A Merriam–Webster Szótár szerint az „elhanyagolás” definíciója a következő: „csekély figyelmet vagy tiszteletet szentelni valakinek, vagy figyelmen kívül hagyni; nem törődni valakivel, különösen gondatlanságból.”

Az „elhanyagolás” szót különösen gyakran használják a szociális szolgálatok mentálhigiénés szakemberei. Általában eltartott személyekre, például gyerekekre vagy idősekre hivatkozva használják, akinek a fizikai szükségleteit nem elégítik ki. Például egy gyerek, aki télen kabát nélkül megy iskolába, vagy egy fogyatékkal élő idős ember, akinek a felnőtt lánya gyakran „elfelejt” bevásárolni.

A puszta érzelmi elhanyagolás láthatatlan. Megesik, hogy rendkívül nehezen tetten érhető, és ritkán rendelkezik fizikai vagy látható jelekkel. Valójában számos érzelmileg elhanyagolt gyermek kiváló fizikai gondoskodásban részesül. Sokuk ideálisnak tűnő családban él. A könyvem azon olvasókat szólítja meg, akiket talán soha nem tekintettek elhanyagoltnak semmilyen külső jel alapján, és valójában semmilyen téren nem is minősültek elhanyagoltnak.

Akkor miért is írok erről könyvet? Végül is, ha az érzelmi elhanyagolás témája ilyen sokáig elkerülte a kutatók és professzorok figyelmét, mennyire lehet romboló a hatása valójában? Az az igazság, hogy az érzelmi elhanyagolással küzdő emberek fájdalomtól szenvednek. Ám nem tudnak rájönni, miért, és túl gyakran megesik, hogy az őket kezelő terapeuta sem. A könyv megírása által azonosítom, meghatározom ezt a láthatatlan küszködést, ami gyakorta megbénítja a tőle szenvedőket, és akár még a szakembereket is, akikhez segítségért fordulnak, majd megoldásokat is javaslok. A célom, hogy segítséget nyújtsak ezeknek a némán szenvedő embereknek, akik folyton azon tűnődnek, mi lehet a gond velük.

Megvan a magyarázata annak, hogy az érzelmi elhanyagolás ennyire elkerülte a figyelmet. Ugyanis rejtőzködik. A mulasztás, nem pedig a tettek bűnében rejtőzik: ez az üres rész a családi fotón, nem pedig maga a családi fotó. Gyakran abban rejlik, amit senki NEM mondott ki, amire nem figyeltünk fel, vagy amire nem emlékszünk a gyerekkorunkból, nem pedig abban, amit valaki KIMONDOTT.

Például lehet, hogy a szülők csodás otthont, rengeteg ételt és ruhát biztosítanak a gyermeküknek, és soha nem bántják vagy nem bánnak vele rosszul. Ám ugyanezek a szülők nem veszik észre, amikor a kamasz gyerekük rászokik a drogokra, vagy egyszerűen túl nagy szabadságot adnak neki a szabályok felállítása helyett, ami persze konfliktussal járna.

Amikor ez a kamasz felnőtté válik, „ideális” gyermekkorára visszatekintve talán soha nem is ismeri fel, hogy a szülei éppen azon a téren hagyták cserben, amelyben a legnagyobb szüksége lett volna rájuk. Talán önmagát hibáztatja a kamaszkori rossz döntéseiből eredő minden nehézségért. „Nehéz gyerek voltam.” „Olyan nagyszerű gyerekkorom volt, nincs mentségem arra, miért nem vittem többre az életben.” Terapeutaként számtalanszor hallottam ezeket a szavakat kiválóan funkcionáló, csodálatos emberek szájából, akik nem voltak tudatában, hogy az érzelmi elhanyagolás láthatatlan, hatalmas erőként jelen volt a gyerekkorukban. A fenti példa csupán a számtalan mód egyikét mutatja be, ahogyan a szülő érzelmileg elhanyagolhatja a gyermekét, akinek emiatt üzemanyag nélkül kell működnie.

Itt szeretnék beiktatni egy nagyon lényeges figyelmeztetést: Mindannyian tudnánk példát mondani arra, amikor a szüleink néha-néha cserbenhagytak. Egyetlen szülő sem tökéletes, ahogy egyetlen gyermekkor sem az. Tudjuk, hogy a szülők túlnyomó többsége erejét megfeszítve igyekszik azt tenni, ami a gyermeke számára a legjobb. Szülőként tudjuk, hogy amikor nevelési hibákat követünk el, szinte azonnal korrigálni is tudjuk őket. E könyv célja nem a szülők megszégyenítése, vagy az, hogy csődtömegnek érezzék magukat. Valójában a könyv lapjain számos szerető és jószándékú szülőről olvashatsz majd, akik valamilyen alapvető szinten érzelmileg mégis elhanyagolták a gyereküket. Sok érzelmileg elhanyagoló szülő remek ember és jó szülő, de gyermekként őket magukat is elhanyagolták. Minden szülő követ el alkalmanként érzelmi elhanyagolást a gyerekeit nevelve, anélkül, hogy komoly kárt okozna vele. Csupán akkor jelent problémát, ha eléggé széles körű vagy nagy gyakoriságú lesz ahhoz, hogy fokozatosan érzelmileg „kiéheztesse” a gyermeket.

Bármekkora is a szülői cserbenhagyás szintje, az érzelmileg elhanyagolt emberek magukat tekintik a problémának, és nem látják, hogy a szüleik hagyták cserben őket.

A könyv lapjain számos példát vagy elkülöníthető bejegyzést helyeztem el a pácienseim és mások életéből, akik mind az életüket súlytó szomorúsággal, szorongással vagy ürességgel küzdöttek, amire nem voltak szavaik, és amire kevés magyarázatot találtak. Ezek az érzelmileg elhanyagolt emberek jellemzően tudják, hogyan adják meg másoknak, amire vágynak, vagy amire szükségük van. Tudják, mit várnak tőlük az élet legtöbb társas területén. Ám ezek a szenvedő emberek képtelenek megnevezni és körülírni mindazt, ami nincs rendben azon a téren, ahogyan belülről megtapasztalják az életet, és azt sem, miben árt ez nekik.

Ez nem azt jelenti, hogy a gyermekként érzelmileg elhanyagolt felnőtteknek nincsenek látható tüneteik. Ám ezek a tünetek – talán éppen azok, amelyek miatt végül a pszichológus ajtaján kopogtattak – mindig másnak álcázzák magukat: depressziónak, házassági problémáknak, szorongásnak, dühnek. A korábban érzelmileg elhanyagolt felnőttek ilyen téves nevekkel illetik a boldogtalanságukat, és általában túlságosan kínosnak érzik ezt ahhoz, hogy segítséget kérjenek. Mivel nem tanulták meg azonosítani a valódi érzelmi szükségleteiket, és szembenézni velük, a terapeuták számára nehéz feladat elég hosszú időn át fenntartani a kezelésüket ahhoz, hogy segíthessenek jobban megérteni önmagukat. Ezért e könyv nem kizárólag az érzelmi elhanyagolástól szenvedők számára íródott, hanem azoknak a mentálhigiénés szakembereknek is, akiknek eszközökre van szükségük, hogy leküzdhessék a pácienseik önmaguk iránti együttérzésének krónikus hiányát, amely még a legjobb kezelést is alááshatja.

Akár azért emelted le az Ismeretlen érzelmeket a polcról, mert válaszokat keresel a saját ürességérzésedre és a kiteljesedésed hiányára, vagy azért, mert mentálhigiénés szakember vagy, aki „megrekedt” pácienseknek igyekszik segíteni, ez a kötet konkrét megoldásokat fog nyújtani a láthatatlan sebekre.

A könyv lapjain számos bekezdésben mutattam be az érzelmi elhanyagolás különféle szempontját gyermek- és felnőttkorban. Valamennyi bejegyzés valódi történeten alapul a sajátom, vagy dr. Musello klinikai praxisából. Ám a páciensek személyiségi jogainak védelmében a neveket, minden azonosításra alkalmas információt és részleteket megváltoztattuk, így egyetlen helyen sem azonosítható valós, élő vagy elhunyt személy. Ez alól kivételt képeznek a Zeke-ről szóló feljegyzések az 1. és 2. fejezetben. E részek azért születtek, hogy bemutassák, miként hatnak az eltérő nevelési stílusok ugyanarra a teljességgel kitalált fiúra.

Azon tűnődsz, mennyiben érint téged ez a könyv? Töltsd ki az alábbi kérdőívet, és megtudhatod. Karikázd be a kérdéseket, amelyekre IGENNEL válaszolsz.

Érzelmi elhanyagolás kérdőív

Igaz-e, hogy

1. néha kívülállónak érzed magad a családod vagy barátaid körében?

2. büszkeséggel tölt el, hogy nem kell másokra támaszkodnod?

3. nehezen kérsz segítséget?

4. néhány családtagod vagy barátod tartózkodónak és távolságtartónak lát?

5. úgy érzed, nem teljesítetted ki a benned rejlő lehetőségeket?

6. gyakran csak azt szeretnéd, ha mindenki békén hagyna?

7. titokban csalónak érzed magad?

8. hajlamos vagy kényelmetlenül érezni magad társas helyzetekben?

9. gyakorta okozol magadnak csalódást vagy haragszol magadra?

10. önmagadat szigorúbban ítéled meg, mint másokat?

11. összehasonlítgatod magad másokkal, és úgy látod, mélyen alul maradsz?

12. könnyebb számodra az állatokat szeretni, mint az embereket?

13. gyakran nyilvánvaló ok nélkül ingerültté és boldogtalanná válsz?

14. nehezen ismered fel az érzéseidet?

15. nehezen azonosítod az erősségeidet és gyengeségeidet?

16. néha úgy érzed, kívülálló szemlélőként tekintesz az életedre?

17. úgy hiszed, te is könnyedén élhetnél remeteként?

18. nehezen nyugtatod meg magad?

19. úgy érzed, valami megakadályoz abban, hogy jelen tudj lenni a pillanatban?

20. időnként üresnek érzed magad belül?

21. titokban úgy érzed, valami nincs rendben veled?

22. küzdelmet jelent az önfegyelem?

Tekints vissza a bekarikázott (IGEN) válaszaidra. Ezek a válaszok betekintést nyújtanak azokra a területekre, amelyekben talán érzelmileg elhanyagoltak gyermekkorodban.

1. fejezet

MIÉRT ÜRÜLHETETT KI A TANK?

„[…] és arra az óriási egyéni és társadalmi közreműködésre próbálom felhívni a figyelmet, amit egy átlagosan jó anya, a férje támogatásával, kezdettől teljesít – egyszerűen azáltal, hogy a gyermekének szenteli magát.”{1}

Nem kell gyermeknevelési gurunak, szentnek, de szerencsére még a pszichológia doktorának sem lenni ahhoz, hogy egy gyermekből egészséges, boldog felnőttet nevelhessünk. Donald Winnicott gyermekpszichiáter, kutató, író és pszichoanalitikus ezt gyakran hangsúlyozta a mintegy negyven évet felölelő írásaiban. Míg mára már felismertük, az apák is ugyanolyan fontosak a gyermek fejlődése szempontjából, Winnicott megfigyelései az anyai nevelésről lényegében változatlanok: létezik egy minimális szintű szülői érzelmi kapcsolat, empátia és folyamatos figyelem, amely szükséges ahhoz, hogy üzemanyagként táplálja a gyermek növekedését és fejlődését, így válhat belőle érzelmileg egészséges és érzelmeivel kapcsolatban álló felnőtt. Ha ennél a minimumnál kevesebbet kap, akkor a gyermekből érzelmi szinten küszködő felnőtt lesz – kifelé talán sikeres, de belül olyan hiányérzet gyötri, amit a világ nem láthat.

Írásaiban Winnicott vezette be a mára már közismert „elég jó anya” kifejezést arra az anyára gondolva, aki az említett módon kielégíti gyermeke igényeit. Az „elég jó” nevelés számos alakot ölthet, de ezek mindegyike felismeri a gyermek pillanatnyi érzelmi vagy fizikai igényeit minden kultúrában, és „elég jól” teljesítve ki is elégíti azokat. A szülők többsége elég jó. Az állatokhoz hasonlóan, emberként mi is ösztönösen arra törekszünk, hogy egészséges felnőtteket neveljünk a gyermekeinkből. De mi történik, ha az életkörülmények beleavatkoznak a nevelésbe? Vagy amikor maguk a szülők sem egészségesek, vagy súlyos jellemhibával rendelkeznek?

Téged „elég jó” szülők neveltek? A fejezet végére tudni fogod, mit jelent az „elég jó” jelző, és te magad is meg fogod tudni válaszolni ezt a kérdést.

De előtte…

Ha nemcsak olvasó, de szülő is vagy, talán a könyvben szereplő szülői kudarcokkal is azonosulni tudsz majd a bejegyzésekben szereplő gyermek érzelmi tapasztalásai mellett (mivel te kétségtelenül kemény vagy magaddal szemben). Ezért arra kérlek, olvasd el figyelmesen a következő figyelmeztetéseket:

Első

Minden jó szülő cserben hagyja időnként a gyermekét érzelmileg. Senki sem tökéletes. Mind elfáradunk, lehetünk rosszkedvűek, stresszesek, figyelmetlenek, unatkozhatunk, összezavarodhatunk, eltávolodhatunk, túl soknak érezhetünk mindent, vagy más módon botlunk meg időnként. Ez nem tesz bennünket érzelmileg elhanyagoló szülővé. Az érzelmileg elhanyagoló szülőkre az alábbi két kritérium valamelyike igaz, vagy akár mindkettő: vagy kritikus módon hagyják cserben érzelmileg a gyermeküket egy krízis pillanatában, olyan sebet okozva, ami talán sosem gyógyul be (akut empátiahiány), VAGY krónikus módon süketek a gyermekük igényei iránt a gyermek fejlődési folyamata során (krónikus empátiahiány). A földön minden egyes szülő fel tud idézni olyan nevelési kudarcot, amitől összerándul a gyomra, mert tudja, ő akkor cserben hagyta a gyermekét. Ám a sérülések azoknak a fontos pillanatoknak a számából ered, amikor az érzelmileg elhanyagoló szülők süketek és vakok voltak a növekvő gyermek érzelmi igényei iránt.

Második

Ha téged valóban elhanyagoltak érzelmi téren, és te magad is szülő vagy, akkor a könyvet olvasva jó eséllyel elkezded majd felismerni, milyen módokon is adod tovább az érzelmi elhanyagolás fáklyáját a gyermekednek. Ha így van, létfontosságú, hogy felismerd, ez nem a te hibád. Ez a jelenség láthatatlan, alattomos és könnyedén átlép egyik generációból a másikba, emellett rendkívül valószínűtlen, hogy eltűnik, és nehéz megállítani, hacsak nem ébredsz kifejezetten a tudatára. Mivel ezt a könyvet olvasod, máris fényévekkel megelőzöd a szüleidet. Lehetőséged adódott a minta megtörésére, és meg is ragadtad azt. Az érzelmi elhanyagolás hatásai visszafordíthatóak. És most te is meg fogod tanulni, hogyan fordítsd vissza ezeket a szülői mintákat saját magad és a gyermekeid számára. Olvass tovább. Tilos az önhibáztatás.

Az átlagos egészséges szülő akcióban

Az érzelmek fontosságát az egészséges nevelésben a legjobban a kötődéselméleten keresztül érthetjük meg. A kötődéselmélet leírja, hogyan elégítik ki a szüleink a biztonság és kapcsolódás iránti érzelmi igényeinket csecsemőkorunktól kezdve. Az emberi viselkedés tanulmányozásának számos módszere nőtte ki magát a kötődéselméletből, de a többségük nézőpontja a kötődéselmélet eredeti atyjához, John Bowlby pszichológushoz vezethető vissza. Az ő tudása a szülő-gyerek közti kötődésről abból a többezer órányi megfigyelésből ered, amely során a szülőket és a gyermekeiket vizsgálta, kezdve az anyákkal és csecsemőikkel. Elmélete egészen egyszerűen azt sugallja, hogy amikor egy szülő hatékonyan felismeri és kielégíti a gyermeke érzelmi szükségleteit csecsemőkorban, „biztos kötődés” alakul ki és marad fenn. Ez az első kötődés alkotja a pozitív énkép és az általános jóllét alapját a gyermekkor során egészen a felnőttkorig.

Ha a kötődéselmélet lencséjét keresztül vizsgáljuk az érzelmi egészséget, a szülők esetében három létfontosságú érzelmi készséget azonosíthatunk:

1. A szülő érzelmi kötődést érez a gyermek iránt.

2. A szülő odafigyel a gyermekre, és egyedi, különálló személynek tekinti, nem pedig mondjuk a saját énje kiterjesztésének, a saját birtokának vagy tehernek.

3. Erre az érzelmi kötődésre és odafigyelésre építve, a szülő kompetens módon reagál a gyerek érzelmi szükségleteire.

Bár a fenti készségek egyszerűnek tűnnek, egymással kombinálva erőteljes eszközt jelentenek abban, hogyan segíthetünk egy gyermeknek megtanulni és kezelni a saját természetét, biztos érzelmi kötődést kialakítani, ami elvezeti a gyermeket a felnőttkorig, így érzelmileg egészségesen nézhet szembe a világgal, és boldog felnőttkort élhet meg. Röviden, amikor a szülők figyelnek a gyermekeik egyedi érzelmi természetére, érzelmileg erős felnőtteket fognak nevelni. Néhány szülő ösztönösen képes erre, ám mások is el tudják sajátítani a készségeket. Akárhogy is, a gyermeküket nem fogják elhanyagolni.

{1} D. W. Winnicott: Kisgyermek, család, külvilág. Ford.: Széchey Orsolya. Budapest, Animula, 2000. 7.