Trish Morey

A görög mágnás

Nina Milne

Szerelem a citromfák alatt

Ally Blake

Munkahelyi affér

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Trish Morey, 2018 – Vinton Kiadó Kft., 2025

Eredeti címe: Consequence of the Greek’s Revenge (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Nina Milne, 2018 – Vinton Kiadó Kft., 2025

Eredeti címe: Conveniently Wed to the Prince (Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Ally Blake, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2025

Eredeti címe: Hired by the Mysterious Millionaire (Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA KÜLÖNSZÁM 129. számában, 2025

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-014-6

- Kép: Shutterstock

Júlia különszám a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Trish Morey

A görög mágnás

ELŐHANG

Hirtelen és váratlanul elhunyt Stavros Nikolides vállalkozó.

Amikor elolvasta ezt az online üzenetet, Alexios Kyriakos önkéntelenül ökölbe szorította a kezét. Az apja annak idején felnézett erre a férfira, vakon megbízott benne, és Stavros szemérmetlenül kihasználta ezt a bizalmat. Elárulta Alexios apját, és tönkretette az életét.

Most tehát a férfi elhunyt. Szívrohamot kapott egy mámoros pezsgőparti közben, amelyet hiányos öltözetű szeretőjével tartott a luxusjachtja fedélzetén.

Alexios felállt, az irodája ablakához sétált, és szórakozottan hagyta, hogy tekintete az Akropoliszra vándoroljon.

Az istenek végre bosszút álltak. Az az ember halott. Ezzel le kellene zárulnia egy fejezetnek.

De nem zárult le.

Alexios úgy érezte, megfosztották a lehetőségtől, hogy ő maga álljon bosszút. Pedig már majdnem elérte a célját. Ez olyan átkozottul igazságtalan! Mennyire várta, hogy bosszút álljon azért, amit Stavros Nikolides tett. A halálos ágyán megígérte az apjának, hogy tönkreteszi gyűlölt ellenfelét. Tíz éven át fáradhatatlanul dolgozott e cél érdekében. Most az istenek megfosztották kemény munkájának gyümölcsétől.

Frusztráltan nézte a város panorámáját. A szinte elviselhetetlen athéni hőség ellenére sok volt a turista, hogy a saját szemükkel lássák a történelmi nevezetességeket – az Akropoliszt, a Parthenont, Athéné Nike templomát. Alexios meghökkent. Volt ott valami…

Felvillanyozva visszatért az íróasztalához, és a cikkben megkereste a fotókat. Az egyik elmosódott kép aprócska bikiniben mutatta egy nőt egy Amalfi-parton horgonyzó jachton. A fotó nyilvánvalóan teleobjektívvel készült. A másik képen ugyanez a nő a hullaházból kilépve volt látható. Korábban az apja holttestét vitték oda. Napszemüveget viselt, és nagyon zaklatottnak tűnt, ahogy a riporterek között haladt, akik nyilatkozatot kértek tőle.

Athena Nikolides, huszonhét éves, Stavros Nikolides és egy ausztrál modell rövid életű házasságából született. Nem kétséges, hogy Athena az egyetlen örököse annak a tekintélyes vagyonnak, amelyet az apja törvénytelen eszközökkel halmozott fel.

Athena Nikolides.

Gyönyörű, mint az anyja, gazdag, mint az apja.

Most bosszút állhat.

1. FEJEZET

Athena szinte hipnotikus állapotban ült Szantorini szigetén egy thérai kávézóban. Alig volt tudatában annak, hogy az imént szolgálták fel a kávét, amit rendelt. Nem látta a vízzel teli kalderát és a ragyogó szeptemberi napfényben csillogó tengert sem.

Nem, ő csak a három luxustengerjáró motorcsónakjait nézte, amelyeken az utasokat az egynapos kirándulás után visszaszállították a hajókra.

A turisták szamárháton lovagoltak fel a meredek lejtőkön, majd megtekintették a sziklákhoz simuló, szűk, macskaköves utcákkal tarkított, festői kis falvakat.

Athena mélyet szippantott a sós tengeri levegőből, és lassan megnyugodott. A fejfájás, amely az apja elegáns athéni ügyvédi irodájában töltött megbeszélés óta gyötörte, fokozatosan alábbhagyott.

Még mindig sokkos állapotban volt. Ez különösen megnehezítette számára, hogy kövesse az ügyvédek bonyolult, jogi magyarázatait, amelyeket pergő görög nyelven adtak elő. Bár az apja anyanyelvén beszélt és írt, sőt görögül végezte el az egyetemet, és folyékonyan tudott társalogni, ez nem jelentette, hogy ismerte a jogi terminológiát.

Kavargott a feje, és attól félt, hogy teljesen félreértette az ügyvédeket. Végül felemelte a kezét, hogy megállítsa a szóáradatot, és jelezze, fogalma sincs, mire akarnak kilyukadni.

Végül az egyik ügyvéd megsajnált, és angolra váltott:

– Nagyon egyszerű, Athena. Az apja mindent magára hagyott. Az egész vagyonát. Minden egyes eurót. Maga az egyetlen örököse.

Ennek angolul sem volt értelme. Amikor egy órával később a lány elhagyta az irodát, még mindig nem értette, hogy az apja Görögország egyik leggazdagabb nőjévé tette. Miért? Még tinédzser korában kitagadta az örökségéből. És most hirtelen az egész vagyon az övé lett: egy athéni ház, egy luxusjacht helikopterleszállóval és – mindennek tetejébe – egy Argosz nevű sziget az Égei-tengeren.

Athena még mindig döbbenten a kávéscsészéért nyúlt, és felhajtotta a tartalmát.

Egy öregember néhány szamarat vezetett el a kávézó mellett. Az állatok kimerültnek tűntek. Nem csoda, hiszen egész nap a luxushajók utasait cipelték fel és le a vulkáni kúphoz vezető meredek, macskaköves úton. Szegény teremtmények! – gondolta Athena együttérzően.

De a Kükládok-szigetcsoporthoz tartozó, a vulkánkitörések által létrejött, üst alakú Szantorini, a krátert betöltő hihetetlenül kék, mély tengerrel, a vulkáni hamutól sötétre színeződött sziklákkal, a kráter köré épített, ragyogó fehér házakkal és a látványos naplementékkel mindig is vonzotta a turistákat.

Athena is szerette ezt a szigetet, nemcsak szépsége, hanem történelmi jelentősége és az időjárási miatt is. Néha olyan erős volt a szél, hogy attól kellett félni, a kráterbe fújja az embert.

Pontosan ezt az érzést tapasztalta meg most Athena. Kiszakították a régi életéből, és felkapta egy hatalmas szélvihar.

Helyes döntés volt, hogy Szantorinire jött. A természet erőitől körülvéve lassan visszatérhet a valóság talajára.

Egyébként is hová máshová utazott volna? Vissza Melbourne-be? Ott nőtt fel a szülei válása után, és még mindig voltak ott régi iskolai barátai. Vagy abba a kis faluba, ahonnan az apja származott? Csak egyszer járt ott – gyerekkorában. A barátok és a rokonok bizonyára szívélyesen fogadnák. Ami jó lenne, de túlságosan elvonná a figyelmét a jelenlegi helyzetéről. Mindenekelőtt nyugodtan végig kell gondolnia mindent. Ezt zavartalanul megteheti ezen a varázslatos szigeten, az Égei-tenger közepén.

– Szabad?

A kellemesen mély férfihang felkeltette Athena érdeklődését. Normális körülmények között csak egy invitáló kézmozdulattal válaszolt volna a kérdésre.

A hang illik a tulajdonosához, döbbent rá egy pillanattal később. A férfi fantasztikusan nézett ki: magas volt, a bőre napbarnított, az álla markáns, és sűrű sötét fürtök keretezték az arcát. És az a hosszú fekete pillákkal árnyékolt szempár!

Amikor a férfi rámosolygott, Athena rájött, hogy még nem válaszolt a kérdésére, miszerint leülhet-e mellé.

– Igen, természetesen.

A férfi azonnal helyet foglalt. A combja egy pillanatra súrolta az övét. Athena gyorsan elhúzódott, és mély levegőt vett.

– Úgy tűnik, erősen szereti a kávét – jegyezte meg a férfi.

– Igen. – A lány szorosabban szorította a kis csészét. – Segít gondolkodni.

– A gondolkodás jó – mondta az idegen, belekortyolva a kávéba, amit a pincérnő éppen az imént szolgált fel neki, majd hozzátette: – Most már csak kellene valami, ami mosolyt csalna a szomorú arcára.

A lány csodálkozva nézett rá.

– Elnézést, ismerjük egymást?

– Anélkül hogy ismerném, látom, hogy nagyon nyomasztja valami.

Hogy beszélhet így vele egy vadidegen? Athena teljesen elképedt.

– Nem – mondta végül a férfi, elfordította a tekintetét, és megforgatta a kávéscsészét szép, ápolt kezében. – Ha már találkoztunk volna, biztosan emlékeznék rá.

A tekintete, a szavai szinte simogatták a lányt. Egy örökkévalóság telt el azóta, hogy utoljára egy férfi megdobogtatta volna a szívét. Ahelyett, hogy felállt volna, és az útjára indul, inkább ülve maradt, talán azért, hogy még egy kicsit élvezze az ismeretlen érzéseket.

– A nevem Alexios – mondta a férfi hátradőlve és lustán, mintha a világ összes ideje a rendelkezésére állna.

– Athena.

– Aha, a bölcsesség, a művészet és a kézművesség istennője.

– A stratégiáról és a harcról nem is beszélve – tette hozzá a lány mosolyogva.

A férfi egyetértően bólintott.

– Igen, de csak az igazságért harcol.

– Nyilvánvalóan sokat tud a görög mitológiáról – válaszolta Athena lenyűgözve.

– Görög vagyok. Szégyen lenne, ha nem ápolnám a kulturális örökségemet.

Bár angolul beszéltek, a lány rögtön gyanította, hogy a férfi görög.

Elgondolkodva nézett rá.

– Alexios… az emberiségért fáradozik, ugye?

Sármos mosolya szinte ellenállhatatlanná tette a férfit. Athena hagyta, hogy a tekintete lejjebb vándoroljon, amíg meg nem akadt a makulátlan fehér ing gallérján, ahol a legfelső gomb nyitva volt. Athena elbűvölve nézte a csupasz bőrt.

– Együtt megmenthetnénk a világot – javasolta Alexios halk, bársonyos hangon.

Athena rádöbbent, hogy a férfit bámulja. Gyorsan elfordította a tekintetét. Flörtöl velem, gondolta. És bár nem tudta, hogyan reagáljon, tetszett neki a dolog. Különben is, egy örökkévalóság óta nem érdeklődött egyetlen férfi iránt sem.

– Ó, nem is tudom – mondta végül.

Abban a pillanatban egy amerikai pár haladt el az asztaluk mellett. Élénken beszélgettek a gyönyörű kilátásról. Valószínűleg az egyik tengerjárón érkeztek.

Athena megragadta az alkalmat, hogy arrébb tolja a székét, és maga is kinézzen a kalderára, ahol a motorcsónakok még mindig fáradhatatlanul ingáztak a nagy hajók és a sziget között. Gyorsan emlékeztette magát, hogy asztaltársa csak egy pillanatra ült le mellé, és amint megitta a kávéját, távozni fog.

– Van egy problémám, amiben a bölcsesség istennője talán tudna segíteni – jegyezte meg a férfi.

Athena gyanakodva vizsgálgatta.

– Nem értem, hogyan.

– A nap a világ legromantikusabb szigetének horizontján hamarosan a tengerbe süllyed, és én egyedül fogok vacsorázni.

– Mi köze ennek hozzám?

– Sokat segítene, ha eljönnél velem vacsorázni.

Athena csalódottan elfordult, és a csillogó tengerre nézett. Az egy dolog, hogy egy csésze kávé mellett kötetlenül elbeszélgessen egy idegennel, akinek a társaságában kellemes bizsergést érez, de egy közös vacsora? Mindig ugyanazokat a történeteket hallani az elfuserált Rómeókról, akik magányos nőkhöz közelednek, földi paradicsomot ígérnek, és poklot teremtenek.

Az ügyvédekkel folytatott beszélgetés váratlan kimenetele után még inkább résen kell lennie. Persze Alexios nem tudhat az örökségről, de az ember nem lehet elég óvatos.

– Sajnálom, de nem érdekel randi egy playboyjal. Talán máshol kellene megoldást keresnie a problémájára.

Alexios hátravetette a fejét, és hangosan felnevetett. Athena elbűvölten nézte a férfi ingének vékony anyaga alatt kirajzolódó kemény izmokat, és szinte érezte a tesztoszteron szagát.

– Playboy? – kérdezte végül Alexios. – Ezt még egyetlen nő sem mondta nekem.

Athena ismét a szemébe nézett. Nagyon vonzó és rendkívül szexi.

– Nem? Ezek szerint nem szokott szomorú, magányos nőkre ráhajtani Szantorinin?

– Csak ha szépek – válaszolta a férfi ellenállhatatlanul sármos mosollyal.

Most már Athena is nevetett. A beszélgetés abszurd volt, a férfi szemtelen, ugyanakkor nagyon üdítő. Nem is emlékezett, mikor szórakozott utoljára ilyen jól.

– Tessék! Ha nevet, akkor még szebb.

Ez Alexiosra is vonatkozott. A nevetőráncok meglágyították az arcát. És ahogy ránézett… szinte szeretettel, mintha már régóta ismernék egymást. És valahogy nyugtalanítóan.

De ezen a szigeten senki sem ismeri őt. Senki sem tudja, hogy Szantorinin van. Az ügyvédi irodából egyenesen a lakásába sietett, gyorsan összepakolt egy utazótáskát, és már taxiban ülve foglalta le a repülőjegyet.

– Tehát? – kérdezte Alexios. – Csatlakozik hozzám, és együtt vacsorázunk, vagy egyedül és rosszkedvűen akarja tölteni az estét, és egész életében bánni ezt a döntését?

– Önbizalma az van!

– Egyszerűen csak szeretnék magával vacsorázni, és jobban megismerni.

– Miért?

– Mert úgy érzem, nagyon fogom élvezni.

Athena elbizonytalanodott, noha egyáltalán nem volt jellemző rá, hogy randevúra menjen egy idegennel. Túlságosan is veszélyes. Az ügyvédek figyelmeztették, hogy ezentúl legyen különösen óvatos.

Tényleg olyan rossz lenne engedni a sötétbarna szempár csábításának? Athena vonzónak találta Alexiost. Miért ne szórakozhatna egy kicsit? Senki sem ismeri itt őt. Annak idején gyakran szerepelt bulvárlapokban, de azok az idők elmúltak. Tinédzserként előfordult, hogy kicsit túllőtt a célon. Most már bölcsebb és felelősségteljesebb volt, és nem kívánt újra a címlapokra kerülni. Nem akart semmilyen kockázatot vállalni.

– Nem lehet – mondta végül. A józan ész kerekedett felül. – Azért köszönöm az ajánlatot, igazán…

– Csábító?

– Érdekes – javította ki Athena a férfit, bár az ő megfogalmazása pontosabb volt.

Valaki meglökte a székét. Feltehetően egy pincér, aki gyorsan le akarja szedni a szomszédos asztalt. Athena tehát várt egy kicsit, mielőtt felállt.

– Nagyon kellemes volt magával. Szép estét!

A táskájáért nyúlt, de nem találta. Fürkészőn lenézett a földre. Semmi.

– Mi a baj? – érdeklődött Alexios.

– Eltűnt a táskám.

A következő pillanatban Athena egy férfit látott a kijárat felé szaladni – a táskájával a hóna alatt!

– Állítsátok meg! – Izgatottan mutatott a menekülő férfira. – Ellopta a táskámat!

– Itt várjon! – Alexios villámgyorsan felugrott, és üldözőbe vette a tolvajt.

Egy pincér sietett oda.

– Rettenetesen sajnálom. Remélem, elkapják a gazfickót. Hozhatok még egy csésze kávét? Természetesen a ház vendége.

Athenának most nem volt szüksége újabb kávéra. A szíve már így is túlságosan hevesen vert. A táskájában volt az útlevele és a pénztárcája. Alexiosnak el kell kapnia a tolvajt. Ám a fickónak legalább húsz méter előnye volt, és minden bizonnyal jól kiismeri magát Théra sikátoraiban.

– Köszönöm, inkább vizet kérek.

A pincér pillanatok alatt visszatért egy üveg ásványvízzel és egy kis pohár úzóval.

– Ez megnyugtatja az idegeket. – Bátorítóan a lányra mosolygott.

Egy amerikai turista a szomszéd asztalnál hangosan háborgott a tolvaj pimaszsága miatt, de megnyugtatóan hozzátette:

– A férje gyorsan reagált, és biztosan elkapja.

Athena szórakozottan bólintott. Az imént szörnyű gyanúja támadt. Talán Alexios és a tolvaj összejátszottak? Az egyik bókokkal tereli el az áldozat figyelmét, a másik lecsap, amikor kedvező alkalom kínálkozik.

Pont vele kellett ennek megtörténnie! Ahelyett, hogy itt ül, és nem tesz semmit, el kellene mennie a legközelebbi rendőrőrsre. Athena megígérte a pincérnek, hogy később majd fizet, de az csak legyintett. Ebben a pillanatban hangos éljenzés hallatszott. A vendégek megtapsolták Alexiost, ahogy belépett a kávézóba – kifulladva, de a táskával!

Athena megkönnyebbülten hunyta le a szemét. Ekkor Alexios már mellette volt, és diadalmasan nyújtotta át a táskát.

– Köszönöm szépen. – Athena gyorsan ellenőrizte, hogy nem hiányzik-e valami, majd felnézett. – Éppen a rendőrségre akartam menni. Nem kéne feljelentést tennünk a tolvaj ellen, hogy ne lopjon meg más embereket is?

– Erre nem lesz szükség. Alaposan megmostam a fejét. Higgye el, nem fog egyhamar újra lecsapni.

– Nem is tudom, hogyan köszönjem meg – mondta Athena halkan.

A sötétbarna szempár derűsen csillogott.

– Van egy ötletem. Vacsorázzon velem!

Mondhat nemet? Athena az imént még azt hitte, hogy a tolvaj Alexios bűntársa, de tévedett. Szégyenkezve lesütötte a szemét. Aztán elhatározta magát, és felnézett.

– Örömmel elkísérem ma este.

2. FEJEZET

A horgára akadt! A terve bevált. Nem mintha Alexios egy percig is kételkedett volna ebben. Minden úgy ment, mint a karikacsapás. Gondolatban elégedetten dörzsölgette a kezét, miközben Athenát a labirintusszerű, szűk, kanyargós sikátorokon át a rájuk váró, két személyre terített asztalhoz vezette. A naplemente látványa onnan lélegzetelállító lesz.

– Szantorini a kedvenc szigetem. Valójában Szantorini a kedvenc helyem a világon – mondta végül Alexios, hogy megtörje a csendet.

– Az enyém is.

– Tényleg? Akkor máris van valami közös bennünk. Jó kezdet, nem igaz?

Athena derűsen elmosolyodott.

– Valószínűleg ez sok emberrel közös bennünk a világon.

– Így van.

Alexios elgondolkodva sétált tovább. Rájött, hogy még hosszú út áll előtte. Athena még mindig nagyon gyanakvó, ugyanakkor igazi szépség. Amikor nevetett, mélykék szeme csillogott, és izgatóan érzéki ajkai mellett varázslatos gödröcskék képződtek. Emellett nagyon kecsesen mozgott csábos, ötvenes évekbeli stílusú ruhájában. Alexios alig várta, hogy levehesse róla.

Ágyba bújni vele biztosan élvezetes lesz. Amikor a lány a gyönyörteli órák után a hetedig mennyországban lebeg, ő anélkül veheti el tőle a vagyonát, hogy észrevenné.

És akkor teljesedik be a bosszúja, amikor a lány majd átlát a mesterkedésein.

Tökéletes lesz.

Élénk beszélgetésbe mélyedtek, miközben kerülgették a turistákat cipelő, fáradt szamarakat. Végül odafent a hegyen megálltak egy zárt kapu előtt. Alexios beütött egy kódot, kinyitotta a kaput, és udvariasan előreengedte Athenát.

A lány meghökkent, amikor magasan a kaldera fölött egy velencei stílusú palota előkertjében találta magát. A velenceiek évszázadokkal korábbi szantorini megszállásának tanúsága.

– Azt hittem, hogy étterembe visz – mondta meglepődve.

– Ez egy privát étterem – állította Alexios. – A legszebb kilátással egész Thérában. Itt szálltam meg.

– Vendég itt?

– Jöjjön, menjünk a teraszra!

Athena nem mozdult.

– Ki maga? – kérdezte gyanakodva.

– Alexios. Alexios Kyriakos. – A férfi a nyitott kapura pillantva elmagyarázta: – Belülről kód nélkül is ki lehet nyitni. De nyitva is hagyhatom. Arra az esetre, ha úgy gondolná, hogy menekülnie kell. – A hatás kedvéért kis szünetet tartott. – Ha még mindig nem bízik bennem.

Athena megrázta a fejét, és a füle mögé tolt egy kósza hajtincset.

– Bocsánat, de ma egy kicsit ideges vagyok. Különösen a kávézóban történt incidens után. Nyugodtan zárja be a kaput!

Tett egy lépést előre, hogy Alexios behúzhassa az impozáns kaput.

Aztán megkerülve a házat kiértek a hatalmas teraszra, ahonnan lenyűgöző kilátás nyílt a kalderán túli kis szigetekre. Ezt a varázslatos tájat évezredekkel ezelőtt heves vulkánkitörések hozták létre. Közvetlenül alattuk egy vulkáni kőzetből kialakult csupasz sziklafal volt, és azt a benyomást keltette, mintha a kráter pereme fölött lebegnének.

A nap már lemenőben volt.

Athena a korlátra támaszkodott, és élvezte a lenyűgöző látványt. A szél kissé feltámadt, és sós tengeri levegőt sodort feléjük.

– Egyszerűen fantasztikus! – mondta áhítattal.

– Ugye?

Alexios kissé félreállt, hogy a lány nyugodtan élvezhesse panorámát. Azt akarta, hogy biztonságban érezze magát.

Athena elragadtatottan feléje fordult. Kék szeme drágakőként csillogott a naplemente fényében.

– Akár kényelembe is helyezhetjük magunkat, és ehetünk valamit! – javasolta Alexios a nyitott teraszajtóra mutatva.

Athena követte a tekintetét, és egy két személyre ünnepien megterített asztalt pillantott meg.

Gyanakodva összehúzta a szemét.

– Hogy lehetséges ez? Csak ma délután találkoztunk.

Tényleg nagyon bizalmatlan, gondolta Alexios. Ha tudná…

– Ma este vacsorára vártak itt engem. Amikor elfogadta a meghívásomat, csak egy gyors telefonhívást kellett intéznem, és megkérni, hogy két emberre terítsenek.

Athena közelebb lépett, mélyen beszívta a kakukkfű és a rozmaring illatát, amely kis vázákban díszítette az asztalt.

– Most már érti, miért nem akartam egyedül élvezni ezt az estét?

– Igen. Gyönyörű itt fent. Köszönöm a meghívást.

Alexios udvariasan kihúzott a lánynak egy széket, leült vele szemben, és már hozták is az ételt: friss, meleg kenyeret, különféle mártásokat, saganakit savanyított fügével, frissen fogott tintahalat, grillezett húsokat és egy üveg vinsantót, ami mindehhez kitűnően illett.

– Egyszerűen mennyei – mondta Athena hátradőlve, és felemelte a poharát.

Alexios koccintott vele.

– Örülök, hogy ízlik.

– Mondja csak, Alexios, mit keres itt egyedül a szigeten?

– Üzleti ügyben jöttem.

– Igen?

– Igen. És nincs partnernőm, akit magammal hozhattam volna.

Athena érdeklődve nézett a férfira.

– Hogyhogy? Gazdag ember benyomását kelti, és nem is csúnya, mint azt bizonyára tudja.

– Ez aztán a bók! – A férfi derűsen felnevetett. – Csakhogy munkamániás vagyok. Egyesek egyenesen megszállottsággal vádolnak.

Az igazság keresésének megszállottja.

– Nem lehet olyan vészes a helyzet, különben nem szólított volna meg.

– Az utóbbi időben jöttem rá, hogy mennyire magányos lettem. Amikor megpillantottam a kávézóban, tudtam, hogy valaminek változnia kell.

– Elég nagy felelősséget rak a vállamra. Remélem, nem fog csalódni. – Athena pimaszul elmosolyodott.

– Most gúnyt űz belőlem – panaszkodott Alexios, de viszonozta a lány mosolyát.

– Sajnálom, nem vagyok túl jó a flörtölésben.

– Én sem, de kezd szórakoztató lenni. Megkérdezhetem, hogy miért van itt egyedül?

– Szantorini a kedvenc szigetem. Ide jövök, ha gondolkodni akarok.

– Sok mindenen kell gondolnia?

– Igen, azt hiszem, néha mindannyiunknak meg kell tennünk – válaszolta Athena kitérően. – Tulajdonképpen mivel foglalkozik?

Minél közönyösebben viselkedik, annál hamarabb eléri a célját, gondolta Alexios.

– Konténerhajókkal, teherhajókkal, menetrendekkel. Rengeteg unalmas papírmunka.

– Biztosan nem unalmas. Családi vállalkozása van?

– Nem, nincs családom.

A lány döbbenten nézett rá.

– Nincs senkije?

Keserűség áradt szét Alexios lelkében. Az élete egészen másképp alakult volna, ha Athena apja nem tesz tönkre mindent határtalan kapzsiságában.

– Nem, nincs senkim.

– Ó! – A lány az ajkába harapott, és visszafojtotta a könnyeit. – Akkor van még valami közös bennünk. Az anyukám tizenhat éves koromban halt meg. És egy hónapja vesztettem el az apámat.

Alexios együttérző pillantást vetett rá. Titokban azonban kárörömet érzett. Athena története szomorú, de semmi az övéhez képest, amely árulásról és kapzsiságról szólt.

– Azért jött Szantorinire, hogy ezen gondolkodjon?

– Talán. – Könnyek csillogtak a lány szemében. Gyorsan elfordította a tekintetét, és az aranyvörös fényben fürdő tengert nézte. – Nézze csak! A nap mindjárt lenyugszik. – Felállt, és a terasz korlátjához sétált.

Alexios követte őt. Együtt csodálták a kaldera mentén álló, most rózsaszínesen csillogó fehér házakat.

– Gyönyörű – lehelte Athena meghatódva.

Te vagy a gyönyörű, gondolta Alexios. És hamarosan az enyém leszel. A vágy fellángolt benne a gondolatra. Ez lesz a tökéletes bosszú, még pusztítóbb, mint eredetileg tervezte. Csak az a kár, hogy Stavros ezt már nem érhette meg.

– Nézze!

Alexios ujjhegyeivel megérintette a lány hátát, másik kezével pedig egy vitorlásra mutatott, amely a lenyugvó nap sugarainak vörösarany fényében fürdött.

Athena teste azonnal reagált a könnyű érintésre. A férfi most már tudta, hogy elérte a célját. Ellenségének szeretett lánya készen áll a galád tervre. Először is elhiteti vele, hogy szereti, aztán dobja, és összetöri a szívét. Elvégre az ő apját is összetörték Stavros mesterkedései.

Athena elvarázsolva nézte a csodás naplementét. Úgy érezte, mintha ez a természeti látványosság kizárólag őt és Alexiost gyönyörködtetné. Mintha ők lennének az egyetlenek a világon.

Amikor Alexios elhúzta a kezét, Athena először csalódott volt, mert már ez az enyhe érintés is izgalmas bizsergést váltott ki belőle. De még mindig érezte a férfi közelségét, belélegezte arcszeszének az illatát, és körülölelte testének melege.

Alexios közel állt hozzá, de meg sem próbálta kihasználni ezt. A lány egy kicsit hátrahajolt, és meztelen karja hozzáért a férfiéhoz. Forróságot érzett. Azt kívánta, bárcsak megcsókolná végre Alexios, ráadásként a világ legromantikusabb naplementéje mellé.

Szó szerint szikrázott a levegő közöttük. De Alexios nem mozdult.

A nap már a tengerbe hanyatlott, és a kaldera sötétségbe borult.

– Csodálatos – mormolta a férfi.

Athena ismét a korlátnak támaszkodott, és csalódottan felsóhajtott. Úgy látszik, Alexios valóban csak kellemes társaságra vágyott, semmi másra.

Határozottan felszegte a fejét.

– Igen, tényleg csodálatos. – Megfordult. – Köszönöm szépen, hogy én is élvezhettem. És persze a finom vacsorát is. Most már valószínűleg haza kellene indulnom.

– Nem akar maradni még egy kávéra?

– Köszönöm, de nem. – Athena szégyellte magát, mert nyilvánvalóan túl sokat gondolt bele a férfi meghívásába. Lassan visszatért az asztalhoz, ahol a táskáját hagyta. – Be kell vallanom valamit – mondta halkan.

– Igen?

A lány bólintott.

– Igen. Amikor a tolvaj után futott, egy pillanatig azt hittem, hogy a bűntársa, és soha többé nem látom viszont a táskámat.

Alexios mosolyogva megrázta a fejét.

– Azt hitte, hogy képes vagyok rá?

– Sajnálom, de szörnyen feldúlt voltam.

– Először meg playboynak nevezett.

– Ne is emlékeztessen rá!

Alexios egyik kezét a falnak támasztotta a lány mellett.

– Azt hitte, hogy el akarom csábítani.

– Fogalmam sincs, mit hittem. De egyedül voltam, maga pedig rendkívül vonzó férfi. Valamit biztosan félreértettem. Elnézést. – Athena búcsúzóul a kezét nyújtotta. – Köszönöm szépen ezt a csodálatos estét.

Alexios elgondolkodva nézett rá.

– Csalódott vagy? – kérdezte halkan.

– Miért?

– Mert nem próbáltalak meg elcsábítani.

– Nem tudom…

A tekintetük találkozott. A lány bizonytalanságot olvasott ki a férfi szeméből. Soha nem gondolta volna róla. Valójában nagyon is határozottnak tűnt.

– Meg akartalak csókolni – mondta végül Alexios halkan.

– Tényleg?

– Igen, amikor mindketten a naplementét néztük, vágytam rá, hogy megérintselek.

– És miért nem tetted meg? – érdeklődött Athena, és igyekezett közönyös hangot megütni.

– Féltem, hogy elmenekülsz. – Alexios mélyen a lány szemébe nézett. – Elfutottál volna?

Athena lélegzete elakadt.

– Elfutottál volna? – kérdezte meg újra a férfi.

Athena tudta, hogy ez nem puszta évődés. Ez a férfi veszélyes lehet rá nézve. Óvatosnak kell lennie.

De nem akart óvatos lenni. Ma nem. Ezen a különleges estén nem.

– Nem – felelte rekedten.

Alexios előrehajolt, és gyengéden megsimogatta a lány arcát, ujját végighúzta remegő ajkán.

– Gyönyörű vagy, sokkal szebb, mint akár a leglátványosabb naplemente. Az első pillanattól fogva akartalak.

Athena élvezte a férfi simogatását, és még több közelségre vágyott.

– Semmit sem akarok jobban, mint megcsókolni téged. Csak annyit kell tenned, hogy megkérsz rá – suttogta Alexios a lány szájába.

A lány ösztönösen érezte, hogy ez nem csak egy csók lesz. A testében lüktető vágy ehhez túlságosan intenzív volt.

– Akkor csókolj meg! – kérte.

A férfi rekedt, diadalmas hangot hallatott, aztán magához húzta Athenát, és megcsókolta.

Alexios ajka melegnek és meglepően puhának tűnt. A csókja gyengéd és csábító volt. Amikor aztán követelőzőbbé vált, a lány halkan felnyögött. A térde elgyengült. Alexios izmos testén keresett támaszt, a keze a vállára csúszott.

Vágyakozással telve tolta magát a férfi felé.

Nem, egy csók nem elég! Mindent akar!

3. FEJEZET

Athena sóhajtva megnyitotta a száját. Alexios azonnal az ajkai közé csúsztatta a nyelvét, erotikus táncra csábítva őt. Athena közelebb préselte magát a kemény férfitesthez, miközben Alexios a mellbimbóit cirógatva szinte az őrületbe kergette.

A férfi merészebb lett, mindkét kezével megragadta a lány fenekét, aki felnyögött a gyönyörtől.

Alexios vonakodott megszakítani a szenvedélyes csókot, és a lány szájába súgta:

– Maradj velem! Gyere az ágyamba!

Erre csak egy válasz volt lehetséges. Athena követelődzően megcsókolta a férfit. Éhezett a közelségére, az intenzív érzésekre.

Túl sokáig élt egyfajta kábulatban. Az apja halála és annak következményei nagyon megviselték. Az édesanyját már régen elvesztette, és most teljesen egyedül maradt a világban. Bár az apjával való kapcsolata problémás volt, most mégis hiányzott neki. Az elmúlt heteket szinte bódulatban élte. Egyszerűen nem volt ereje az érzelmekhez.

Szerencsére Alexios most kiszabadította ebből az állapotból. A lány újra megtapasztalta az élet örömét.

Anélkül, hogy megszakította volna a csókot, a férfi felemelte Athenát, kinyitott egy ajtót, és egy tágas, nagy belmagasságú szobába vitte. Ott gyengéden ráfektette a mennyezetes ágyra, amelynek függönye vörös- és aranyszínben játszott – a naplemente színeiben. A tekintete megpihent a lányon.

– Gyönyörű vagy.

Alexios lassan kigombolta fehér ingét, és lecsúsztatta a válláról. Athena nem tudta levenni róla a szemét – széles válláról, izmos felsőtestéről és kockahasáról. A nadrág követte az inget. A férfi egész idő alatt mélyen Athena szemébe nézett, így észrevette a tétovázását. Gyorsan lehajolt, és újra megcsókolta, miközben ügyesen lehúzta a ruhája cipzárját. Sietség nélkül levette róla, így a lány már csak az átlátszó fehérneműben állt ott. Még soha nem érezte magát ennyire védtelennek.

A férfi ismét megszakította a csókot, hogy jobban szemügyre vehesse. Aztán gyengéden simogatni kezdte a combja belső oldalát, a csípőjét, a derekát, a vállát. Athena megborzongott.

Alexios ügyesen kicsatolta a melltartóját, az ajkaival és a nyelvével addig kényeztette az ágaskodó bimbókat, amíg Athena a gyönyörtől vonaglani nem kezdett. Majd a selyembugyi alá csúsztatta a kezét, és a lány legérzékenyebb pontját kezdte simogatni. Vad, féktelen vágy cikázott át Athena testén, a légzése felgyorsult, közel volt a csúcsponthoz. Amikor megérezte, hogy a férfi az egyik ujját belecsúsztatja, átadta magát a kéjnek, és elélvezett. A gyönyör hevesen, forró hullámokban járta át a testét, és elképzelhetetlen magasságokba repítette.

– Sajnálom – suttogta félénken.

Tapasztalatlan volt, és nem tudta, hogyan kell viselkedni.

A férfi csókkal zárta le a száját.

– Nem kell bocsánatot kérned.

– De…

– Ez csak a kezdet volt.

Athena lélegzet-visszafojtva figyelte, ahogy a férfi leveszi fekete bokszeralsóját. Még nagyobb, mint gondoltam, döbbent rá, és forró vágyat érzett.

Alexios kihúzta az egyik éjjeliszekrény fiókját, és elővett egy óvszert.

– Látod, mit művelsz velem, mikro peristeri.

Athena meglepődve nézett fel.

– Miért nevezel galambocskának?

Alexios lassan a lány lábai közé csúszott, és a keze megérintette a csiklóját.

– Mert egész idő alatt közel álltál ahhoz, hogy elrepülj.

Athena nehezen tudott koncentrálni, mert a férfi újra kényeztetni kezdte.

– Most már nem fogok elrepülni.

– Nem. – Alexios mosolyogva folytatta a simogatást. – Igazi ajándék vagy. Annyira örülök, hogy megismertelek.

A nyelvével ráérősen nyalogatni kezdte a lány érzékeny mellbimbóját, és az ujját ismét belecsúsztatta. Athena zihált, a teste megfeszült. A férfi a másik ujjat is beledugta, és a hüvelykujjával a legérzékenyebb pontját dörzsölgette. Athena alig kapott levegőt a gyönyörtől. Soha nem gondolta volna, hogy ilyen rövid idő alatt újra lehet orgazmusa, de most feltartóztathatatlanul közeledett.

Ebben a pillanatban Alexios elhúzta a kezét, és egyetlen mozdulattal mélyen belehatolt a lányba.

– Hihetetlenül gyönyörű vagy – mormolta a szájába.

Csodálatos érzés volt, hogy így kitöltötte. Athena teste bizsergett a vágytól, még mielőtt Alexios mozogni kezdett volna. Először lassan, majd egyre gyorsabban és gyorsabban. Hamar megtalálták a közös ritmust, és a szobában csak Athena nyögdécselése és Alexios zihálása hallatszott. A feszültség egyre nőtt, míg nem bírták tovább.

– Alexios!

Abban a pillanatban, amikor Athena felsikoltott a gyönyörtől, a férfi is követte őt a csúcsra.

Alexios az ablaknál állt, és az alvó vulkánt bámulta. Az égen ezüstszínű félhold világított, és egy fehér jacht horgonyzott az öbölben.

Megfordult, és az ágyra pillantott. Athena ott feküdt a holdfényben, hosszú haja szétterült a párnán. Mélyen aludt. Hamar sikerült ágyba vinnie. Alexios erre is számított. De a lány szexuális étvágyára nem. Sem az odaadására. Az volt a benyomása, hogy ezen a lány maga is meglepődött.

Milyen kár, hogy Stavros Nikolides már nem láthatja gyönyörű lányát meztelenül és kielégülten főellenségének az ágyában. Annak az embernek az ágyában, akinek az apját elárulta és tönkretette.

Azonban ha jobban belegondolt, Alexios rájött, hogy ez az elképzelés logikátlan. Ha Stavros még életben lenne, akkor véghezvihette volna az eredeti bosszúját, és magát Nikolidest vette volna célba. Akkor Athena sem kötött volna ki az ágyában. Minden úgy jó, ahogy alakult. És a bosszú édes.

Igen, Stavros drágán megfizetett a gonoszságáért. Alexios ökölbe szorította a kezét, és a mellette lévő falra csapott. Majdnem szétvetette a tehetetlen düh. De most már megtalálta a kiutat.

– Alexios? – kérdezte Athena álmosan a háta mögött. Halk hangja meglepően szexisen csengett. A férfi legszívesebben újra befeküdt volna mellé. – Mi a baj? Nem tudsz aludni?

– Gondolkodtam.

– Min?

Alexios megmasszírozta a halántékát.

– Hogy mit csináljunk holnap.

– Nem kell dolgoznod?

– A munka várhat. Hacsak nem repülsz el megint, galambocskám.

Athena tétovázott, az alsó ajkába harapott, majd döntésre jutott.

– Ha szeretnéd, maradok.

Alexios elégedetten mosolyogva visszatért az ágyba, és magához ölelte Athenát.

– Nagyszerű!

A vitorlákat meleg égei-tengeri szél dagasztotta, és a hajó szinte repült. Athena és Alexios a fedélzeten feküdt és napozott, miután jót úsztak a kaldera ragyogóan kék vizében.

A szigetnek ezen az oldalán a sziklák olyan meredekek voltak, hogy szinte lehetetlen volt megmászni őket. A kikötőből csak egy nagyon veszélyes út vezetett ide. Érdekes volt ebből a perspektívából látni a kráter körüli szigetvilágot. A habkő- és hamurétegek, amelyek a vulkán több mint háromezer évvel ezelőtti heves kitörései során került felszínre, és amelyek a sziklafalakat formálták, színükben jól elkülönültek egymástól. A hatalmas robbanások szinte teljesen elpusztították a szigetet, és majd minden lakóját megölték.

– Mi az az érdekes látnivaló?

Alexios oldalra fordult, és követte Athena tekintetét.

– Ó, csak elképesztőnek találom, hogy mi békésen hajózunk egy aktív vulkánon, amely évezredekkel ezelőtt egy egész civilizációt kiirtott. Lágyan ringatózunk a kaldera vízén, amely gyémántként csillog a napfényben, és nehezen tudom elképzelni, hogy egy ilyen katasztrófa valaha megismétlődhet.

– Az emberek a vulkán kitörésére bizonyára pánikszerűen reagáltak – jegyezte meg Alexios. – Szörnyű katasztrófa lehetett.

– Nos, a legtöbb lakos már jóval korábban elhagyta a szigetet. – Athena felült. – Sok család elmenekült a hajóikon, és Anatóliában vagy Krétán találtak új otthonra. Azok az emberek, akik korábban elhagyták a szigetet, és távolabbi vidékeken telepedtek le, igazán szerencsések voltak.

– Miért?

– Mert a pusztító kitörés több száz mérföldes szélességben cunamit váltott ki. A Kréta északi partjainál lévő minószi flotta teljesen megsemmisült. Nem csak Szantorini – vagy Théra, ahogy a szigetet akkoriban nevezték – volt érintett. A vulkánkitörés során rengeteg hamu került a levegőbe. Évekig sötét hamufelhő akadályozta meg, hogy a napfény elérje a földet. A termés tönkrement, így a vulkánkitörést túlélő emberek éhen haltak. Ez volt a minószi civilizáció vége.

Alexios döbbenten ült fel, és alaposan szemügyre vette a lányt.

Athena szégyenlősen felnevetett.

– Bocsánat, megint elragadtattam magam. Régész vagyok, és a minószi kultúra a szakterületem.

Alexios gyengéden megfogta Athena kezét, és megcsókolta az ujjait.

– Nem kell bocsánatot kérned. Attól tartok, hogy én nagyon keveset tudok a történelemről. Mesélj még, nagyon érdekesnek találom!

A lány mosolyogva engedelmeskedett.

– Atlantisz legendája állítólag több mint háromezer évvel ezelőtt itt született meg. Egy hihetetlenül gazdag és művelt civilizációt nyelt el a tenger.

– És t mit gondolsz erről? – kérdezte Alexios kíváncsian.

– El tudom képzelni, hogy így lehetett, mert összhangban áll az ókori egyiptomiak feljegyzéseivel. Platón is írt róla. Az egyiptomiak kereskedtek a minósziakkal, amíg azok hirtelen el nem tűntek a színről. Tehát valami nagyon drasztikus dolognak kellett történnie. Mindenesetre ennek több értelme van, mint az Atlanti-óceán közepén elsüllyedt sziget elméletének, nem igaz?

Alexios némán nézett rá. Sötét szemében vágy villant.

– Tudod, milyen szenvedélyesnek tűnsz, amikor a munkádról beszélsz? Ragyog a szemed, és a pupilládban aranylóan csillognak a pöttyök.

Athena szégyenlősen lehajtotta a fejét.

– Mondtam, hogy rengeteget beszélek, ha a szenvedélyemről van szó.

Alexios gyengéden megfogta a lány állát, és a szemébe nézett.

– Nem kell szégyenkezned emiatt. Épp ellenkezőleg. A szenvedélyed ragályos. Valósággal el tudom képzelni, hogy érezhették magukat az emberek a vulkán kitörése előtt.

Lelkesen megcsókolta a lányt. A csók gyengéd és pillekönnyű volt. Végül ismét elhúzódott.

– Boldog vagy? – kérdezte, és mosolyogva várta a lány válaszát.

– Igen – felelte Athena rekedten, és ő maga is meglepődött a válaszon.

Életében először tényleg boldog volt.

– Mintha csodálkoznál ezen.

– Talán csodálkozom is.

Athena újra megtalálta a lelki békéjét Szantorini szigetén, amelyet annyira szeretett.

Amikor Alexios a keze után nyúlt, a lány ismét érezte a különleges kapcsolatot. A férfi először a kézfejét csókolta meg, majd a tenyerét, amitől és izgató bizsergés futott végig Athena testén.

– Tetszik a bikinid – suttogta Alexios mély, bársonyos hangon. Sóvár tekintettel nézte a lány mellét. – Alig várom, hogy levegyem rólad.

Athena kéjesen megborzongott, és mellbimbója megkeményedett, bár Alexios még hozzá sem ért. Azzal volt elfoglalva, hogy a lány bikinijének pántjait kioldja. Amikor elkapta Athena vágyakozó tekintetét, előrehajolt, és hevesen, követelőzően megcsókolta. A lánynak eszébe sem jutott ellenállni.

Reggel lelkesen beleegyezett, hogy egy vitorlás jachton hajózzanak a kaldera körül, csak azt sajnálta, hogy nem hozott magával fürdőruhát. Ezért először egy butikot látogattak meg. Athena nem tudta eldönteni, melyik egyrészes fürdőruhát válassza, de Alexios inkább egy bikinit javasolt. A lány utoljára az Amalfi-parton töltött vad korszakában viselt bikinit. Végül hagyta meggyőzni magát, hogy felvegye ezt a fehér, parányi darabot, amelyet Alexios most készül levenni róla. A férfi olyan áhítattal nézte, hogy a forró vágy azonnal átjárta a lány testét.

Alexios végül elhúzódott, nehézkesen zihálva a lány szemébe nézett.

– Folytassuk odalent! – mormolta rekedten, és magával húzta a lányt az alsó kabinba.

Athena az elmúlt hetekben az érzelmek hullámvasútját élte át. Először kétségbeesett az apja halála miatt, akivel már évekkel ezelőtt megromlott a kapcsolata. Sajnálta, hogy nem tette meg feléje az első lépést. Aztán bűntudat gyötörte, mert az apja nyilvánvalóan megbocsátott neki, noha neki soha nem mondta el.

Most pedig találkozott ezzel az ellenállhatatlan férfival, aki sokkal szebbnek láttatta vele az életet.

Az elegáns kabinban, ahol frissen vetett, széles ágy várta őket, Alexios széthúzta a bikini pántjait. Először a felső landolt a padlón, majd az alsórész is.

Csodálattal fürkészte az előtte álló meztelen Athenát. Forró vágy csillogott a szemében.

Athena felidézte az együtt töltött éjszakát, amikor mindketten szinte megőrültek egymásért, és fellobbant benne a szenvedély. Magához húzta a férfit, a kezét a fürdőnadrágjának derékrésze alá csúsztatta, és megérintette az erekcióját.

Alexios felnyögött a gyönyörtől, lehunyta a szemét, és hátravetette a fejét.

– Fogalmad sincs, milyen csodálatos, amit művelsz velem, Athena.

Az ágyhoz vezette a lányt, és lefeküdt melléje, miután kibújt a fürdőnadrágjából.

– Tényleg ennyire jó?

Athena érezte a hatalmát a férfi felett. A tekintete vágyakozva végigvándorolt Alexios arányos testén.

– Hadd mutassam meg!

A férfi ráfeküdt Athenára, és mélyen belehatolt.

Mintha egymásnak teremtették volna őket, annyira jól passzoltak. A ritmus egyre gyorsabb lett, a gyönyör egyre intenzívebb, míg végül együtt éltek át az elsöprő orgazmust.

Ezt meg tudnám szokni, gondolta Athena, amikor újra képes volt tisztán gondolkodni.

– Basszus!

A váratlan káromkodás kizökkentette a lányt kellemes kábulatából.

– Mi a baj?

A férfi sietve elhúzódott.

– Elfelejtettem az óvszert. De azért oké, ugye?

Egy pillanatnyi döbbent csend után Athena bólintott.

A férfi megkönnyebbülten felsóhajtott, és ismét magához húzta.

– Látod, mit művelsz velem? – Futó csókot nyomott a lány vállára. – Szerencse, hogy legalább egyikünk gondolt a fogamzásgátlásra!

Tehát Alexios ezt értette az „oké” alatt. Athena meghökkent. A menstruációja mindig is nagyon rendszertelen volt, de ebben a ciklusban a termékeny napjai még odébb vannak.

Jobb, ha Alexios azt hiszi, hogy szedi a tablettát. Bevallani, hogy nem, kínos lett volna. Ezért megfogta a férfi kezét, a mellére húzta, és gyengéden megcsókolta.

– Tényleg szerencse – suttogta, és remélte, hogy minden rendben lesz.

Nem töprenghetett azonban sokáig, mert Alexios ismét simogatni kezdte.

Ez az egész túlságosan egyszerű, gondolta Alexios, amikor órákkal később Athenával a napozóteraszon feküdt. A nap már alacsonyan járt, és hamarosan a tengerbe süllyed.

Ma este is Athenával vacsorázik a Velencei Palotában. A lány ezúttal habozás nélkül elfogadta a meghívást. Már puha viasz a kezében. Hamarosan utasítja Antont, készítse elő a papírokat, amelyeket Athenának alá kell írnia, hogy apja teljes vagyonát átruházza rá.

Alexios nem gondolta volna, hogy a bosszú ilyen könnyű és mindenekelőtt ilyen kellemes lesz. A lány apja kétségkívül sokkal nehezebb ellenfél lett volna.

Athena gyanútlanul és nyugodtan feküdt, nem is sejtve, hogy a férfi milyen alattomos tervet eszelt ki.

Alexios imádta nézni őt, amikor elélvezett. Igazán kár, hogy hamarosan vége ennek a románcnak.

Egy közeledő motorcsónak hangja zökkentette ki gondolataiból.

Athena is hallotta, és nyújtózott egyet, mint egy elégedett kiscica.

– Értünk jöttek? Most vesznek fel minket?

Még álmos hangja is dorombolásra emlékeztetett. A férfi föléje hajolt.

– Igen, most már mennünk kell, mikro peristeri.

Athena mosolyogva magához húzta és megcsókolta.

– Nagyon köszönöm ezt a csodálatos napot – suttogta a férfi ajkába.

– Szívesen – válaszolta Alexios elégedett mosollyal.

Legszívesebben újra magáévá tette volna Athenát. Igen, ez a legédesebb bosszú, amit el lehet képzelni.

4. FEJEZET

Athena álmatlanul forgolódott Alexios széles ágyában. Az ember azt hihetné, hogy egy fürdőzéssel és szeretkezéssel töltött nap után úgy alszik majd, mint a bunda. De egyszerűen túlságosan felpörgött.

Gyengéden nézte a mellette mélyen alvó férfit. Tényleg csak tegnap találkoztak volna?

Nehéz elhinni. Soha nem szeretkezett még férfival ilyen gyorsan és ilyen hevesen. Most már alig tudta elképzelni, hogy úgy töltsön el éjszakát, hogy ne feküdjön Alexios erős karjaiban. Különös, mert általában rendkívül gyanakvó volt, és távol tartotta magától a férfiakat.

Vajon Alexios már sok nőt elcsábított? És ezek mindig csak futó viszonyok voltak? Tényleg éjjel-nappal dolgozik? Megannyi kérdés, de a válaszok nem igazán fontosak. Athenának csak egy dolog számított: ha ez tényleg csupán egy viszony, akkor annak a lehető legtovább kell tartania.

Egyébként is hamarosan vissza kell térnie a saját életéhez. Szerette a munkáját az egyetemen, a Régészeti Tanszéken. De előbb ki akarta élvezni az érzéki örömöket ezzel a szexi férfival, aki egészen különlegesnek találja őt. Kényelmesen elnyújtózott, közelebb bújt Alexioshoz, és belélegezte az illatát, amelyet már jól ismert és szeretett. Nagyot sóhajtott, aztán elaludt.

Ó, ez csodálatos érzés! Valaki simogatta Athenát, lassan, ritmikusan és nagyon gyengéden. Az illető keze mintha mindenhol ott lett volna, végigsiklott a mellén, a derekán, a combján. A lány halkan nyögdécselve odabújt Alexios meleg testéhez.

– Felébresztettelek? – mormolta a férfi, és megcsókolta.

– Igen.

– Sajnálom – suttogta Alexios, de a keze nem állt meg.

– Én nem – válaszolta Athena. – Folytasd!

Felnyögött, miközben a férfi forró csókokkal borította a hasát, majd az ajkát és a nyelvét annak a pontnak szentelte, amelyre Athena a legjobban vágyott. Bárcsak minden egyes nap így kezdődne!

Amikor Athena legközelebb felébredt, először nem is tudta, hol van. Megcsörrent a mobilja. Egyedül volt, maga mellett a lepedőt hidegnek érezte. Ó, igen, Alexios megígérte, hogy később majd keresi. Fontos találkozóra ment.

Ásítva nyúlt a telefonért, és boldogan elmosolyodott, amikor a kijelzőn elolvasta a hívó nevét.

– Professzor úr! Hogy van?

– Mégis hol vagy? – kérdezte dühösen régi barátja és mentora. – Becsöngettem hozzád, de nem nyitottad ki.

– Szantorinin vagyok. Mi történt?

– Búvárok találtak egy minószi hajóroncsot Ciprus partjainál, amely fémrudakat szállított. Nem fogod elhinni, Athena, de az iszapban eltöltött több ezer év után is vöröses aranyszínben csillognak.

Akkor orichalcumból készültek! A lány egészen felvillanyozódott. A legendás vörösarany fém Atlantiszról! Néhány évvel ezelőttig azt hitték, hogy csak mítosz – egészen addig, amíg egy Szicília partjainál felfedezett roncson nem találtak ilyet.

Athena egyre izgatottabb lett.

– Ki tud erről?

– Csak néhány halász.

– A helyszínt azonnal biztosítani kell.

Néhány évvel ezelőtt a Szicília partjainál talált roncsot kifosztották. Ezt most mindenáron meg kellett akadályozni.

Gyorsan felkelt, összeszedett néhány ruhadarabot, és megkérdezte a professzort:

– Milyen gyorsan tudunk expedíciót szervezni?

– Te magad is tisztában vagy vele, hogy ez időbe és pénzbe kerül. Már beszéltem a pénzügyminiszterrel. Sajnos, a minisztériumban is jelentősek a megszorítások, ahogy az egész kormányzati apparátusban. Kétlem, hogy erre a projektre külön támogatást kapnánk.

– De egy hellén bronzkori leletről van szó! Támogatniuk kell minket! – kiáltotta felháborodottan Athena. – Ha igaza van, ez a lelet még fontosabb, mint a Szicília melletti roncs.

– Így van. Ez az eddigi legfontosabb felfedezés, és görög felségvizeken bukkantak rá. Nem tudom, hogy mi okuk a hezitálásra.

Athena pontosan el tudta képzelni, hogy Loukas milyen ideges lehet. Valószínűleg kétségbeesetten borzolja gyér ősz haját. Természetesen szükség van a kormányzat költségcsökkentő intézkedéseire, de a helyszín szakszerű feltárására a lehető leggyorsabban forrást kell találni. Különben a fosztogatók megelőzik őket. Akkor pedig örökre elvész az egyedülálló lehetőség, hogy többet tudjanak meg a minószi civilizációról. Nem, ez nem történhet meg! Valahogyan meg kell oldani a dolgot.

Hát persze! Athena néma örömkiáltást hallatott. Már nem egy nincstelen régész, akinek adományokra és központi finanszírozásra kell hagyatkoznia, ha be akar fejezni egy projektet.

Elszántan kutatott a táskájában az ügyvédi iroda névjegykártyája után. Végül is az ügyvédek megígérték a segítségüket. Akkor rögtön nekiláthatnak a munkának, gondolta Athena, és a levegőben lóbálta a névjegykártyát.

– Felejtse el a minisztériumot, Loukas! Majd mi magunk megcsináljuk. Megszervezné a hajókat és a búvárokat? A következő athéni járattal indulok.

– Hogyan működhetne ez, Athena? Néhányan talán ingyen csatlakoznának, de hogyan béreljük ki a hajókat pénz nélkül?

– Átveszem a finanszírozást.

– Te?

Athena boldogan nevetett.

– Igen, Loukas. Nekem is szoknom kell még, de két napja milliárdos vagyok.

Anton már az irodában várta Alexiost, és meglepte, hogy a főnöke késik.

– Yassou, Anton! – üdvözölte Alexios, amikor végre leült az íróasztalához.

– Minden készen áll. Amint zöld utat ad, elintézem, hogy a lány részvényei a Nikolides Konszernből átkerüljenek önhöz. Először az ingatlanok, aztán a hajózási társaság, majd Argosz szigete. Minden az ölébe fog hullani, hogy úgy mondjam.

– Szép munka, Anton.

Alexios csak fél füllel figyelt, mivel egyidejűleg átfutotta az e-maileket, amelyekre aznap reggel válaszolnia kell.

– Mikor kezdődik a tánc? – kérdezte Anton türelmetlenül.

– Majd közlöm. Köszönöm, Anton.

De a férfinak eszébe sem jutott elhagyni az irodát. Ökölbe szorította a kezét, és nyersen így szólt:

– Azt hittem, hogy minél hamarabb meg akarja torolni a galádságot, amit Stavros tett az apjával.

Alexios ingerülten nézett fel.

– Hát persze! Elvégre tíz éve várok erre a pillanatra. De az időzítés fontos. Ígérem, maga tudja meg először.

A helyettese vonakodva felállt. A bosszúságát nem is titkolta.

– Még valami, Anton?