Amanda Cinelli

Férj és testőr

Barbara McMahon

Szerelmes a szakácsnő

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Amanda Cinelli, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A ROMANA 789. eredeti címe: The Vows He Must Keep

(Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Szerkesztette: Bakay Dóra

© Barbara McMahon, 2009 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A Romana 790. eredeti címe: Greek Boss, Dream Proposal

(Harlequin Mills & Boon, Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2011)

Magyarra fordította: Somló Katalin

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 789-790. számában, 2024

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-854-2

- Kép: Shutterstock

A Romana a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2024

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Amanda Cinelli

Férj és testőr

1. FEJEZET

Valerio Marchesi a saját szívdobogására ébredt. Szinte teljes sötétség vette körül, és hideg verejtéket érzett a bőrén. Nem ez volt az első alkalom, hogy pánikszerű állapotban ébredt. Néhány hónapja ez inkább már szabály volt, mintsem kivétel. Az orvosa poszttraumás stressz-szindrómának nevezte, és mint oly sokan mások, a sajnálatát fejezte ki miatta. De Valerio nem tartott igényt az átkozott sajnálatukra!

Fogát összeszorítva küzdötte át magát a ködön, amely ellepte az agyát, és emlékeztette az előző este elfogyasztott egész üvegnyi whiskyre. Pedig előtte hónapok óta egy csepp alkoholt sem ivott!

Ahogy fokozatosan magához tért, két dologra döbbent rá.

Egyrészt a jól hallható torokköszörülés jelezte, hogy nincs egyedül a szobában. Másrészt alig tudott mozogni, mert az ágyához volt kötözve.

Hirtelen a maradék alkohol is elpárolgott belőle, és kitisztult a feje. A sötétség ellenére ki tudta venni a környezete körvonalait: luxusjachtjának kapitányi kabinjában volt, csuklóját pedig a feje fölött az ágykerethez kötözték.

Rángatta a puha anyagból készült bilincset. A pánik most lángoló dühnek adta át a helyét.

– Jól van, végre felébredtél – hangzott egy női hang a sötétből. – Épp azon gondolkodtam, hogy egy vödör hideg vizet öntök a fejedre.

Valerio visszafojtotta a lélegzetét. A nő hangja valahogy ismerős volt neki, de nem tudta pontosan hová tenni.

Angol, felsőbb osztálybeli, veszélyesen nyugodt. Nem tűnt közönséges bűnözőnek, de sosem lehet tudni.

– Mi a fene folyik itt? – kérdezte komoran. – Mutassa meg magát!

Léptek kopogtak a padlón, és a függönyökön át beszűrődő gyenge fényben egy sziluett jelent meg.

Nő létére magas volt, és izgalmas domborulatokkal áldotta meg a sors. Valerio meglepetésére a teste azonnal reagált a látványra. Harminchárom évesen azt hitte, hogy már mindent látott, de úgy látszik, olyan régóta nem volt már nővel, hogy bármelyikük felkelthette a vágyát. Még az is, aki esetleg túszul ejtette.

Ismét megrántotta a bilincseit, és halkan felnyögött, amikor érezte, mennyire fájnak már a csuklói. A takaró, amely csak félig fedte meztelen testét, még lejjebb csúszott a kiszabadulásra tett hiábavaló kísérletei során.

– Csak magadnak ártasz, ha nem hagyod abba.

– Akkor engedj el! – morogta a férfi, és nem túl nagy sikerrel próbálta elnyomni magában a feltörő pánikot. – Nem rejtegetek pénzt a jachton, ha ez az, amit keresel.

A nő halk nevetése ezúttal közelebbről hangzott.

– Nem azért jöttem, hogy kiraboljalak, Marchesi. A bilincsek csak a saját biztonságomat szolgálják.

Valerio agya száguldott. Kétségtelenül ismerte ezt a hangot.

Finom kezek siklottak végig a bőrén, miközben a nő óvatosan megigazította a lepedőt a testén. Az érintéstől a férfi megborzongott. Felismerte a nő illatát is, és mohón belélegezte.

Figyelmeztetés nélkül felkapcsolódott az ágya melletti lámpa. A hirtelen fénytől összerezzent. Nehezen fókuszálta a tekintetét.

Hosszú, sötét fürtök, hibátlan, napbarnított bőr… A felismerés villámcsapásként érte. A félelmet hirtelen vak düh váltotta fel benne.

– Dani!

– Csak a barátaim hívnak így, Marchesi.

Daniela Avelar odahúzott egy széket az ágy mellé, és olyan elegánsan ült le rá, mintha ötórai teához készülne.

– Amikor legutóbb találkoztunk, világossá tetted, hogy nem vagy a barátom.

Hirtelen visszatért a nővel való legutóbbi találkozásának emléke. Hat hónappal ezelőtt Valeriónak egy temetésen élete legfájdalmasabb beszédét kellett elmondania. Üzlettársát és legjobb barátját gyászolta: Dani ikertestvérét.

Duarte Avelart a szeme láttára lőtték agyon. Mindkettőjüket két hétig túszként tartották fogva Rio de Janeiro nyomornegyedében. A történet világszerte szenzációt keltett. Hősként ünnepelték Valeriót, mert túlélte. De csak ő tudta a teljes igazságot.

A gyászszertartás alatt, egy esős angliai reggelen, kétségbeesetten próbálta megőrizni a nyugalmát. Nehezen találta a szavakat, hogy tisztelegjen a hatalmas áldozat előtt, amelyet Duarte hozott, hogy megmentse az ő életét. De egy ponton elvesztette az önuralmát, és úgy rohant ki a templomból, mintha üldöznék. A többi gyászoló szánakozó tekintetét egy pillanatig sem bírta volna tovább elviselni.

De Dani utánaszaladt és megállította, mielőtt eltűnhetett volna. Daniela Avelar olyan nő volt, aki soha senkitől nem kért segítséget. Könyörgött neki, hogy maradjon, és mondja el neki az igazat arról, ami Brazíliában történt.

Ő annyit mondott neki, hogy az igazság sem hozza vissza Duartét. Aztán beszállt a kocsijába, és utasította a sofőrt, hogy lépjen a gázra.

A könnyek, amelyeket Dani szemében látott, és az emiatt érzett szégyenérzet azóta is állandó kísérői voltak.

És a nő most itt ül mellette a jachtja gyengén megvilágított kabinjában.

– Van fogalmad róla, mióta kereslek?

– Nos, úgy tűnik, megtaláltál – válaszolta Valerio szárazon, és tovább rángatta a köteleit. Aztán érezte, hogy az egyik oldalon kissé meglazulnak. A csomók ugyan szorosak voltak, de nem eléggé. Dani szerencsére nem volt tengerész.

– Gondoltál már arra, hogy talán nem akarom, hogy megtaláljanak?

– Elfutottál a felelősség elől, Marchesi!

– A cégem jó kezekben van.

– A cégünk kiváló kezekben van. Elvégre az elmúlt hat hónapban egyedül vezettem.

Dani úgy nézett le rá, mint egy királynő a trónjáról. A kép Valerio számára találónak tűnt, hiszen az Avelarok valamiféle nemesi családnak számítottak szülőhazájukban, Brazíliában.

– De az alkalmazottaid nem fogadnak el engem. Alig várják, hogy visszatérjen a playboy vezérigazgatójuk.

– Elég ebből, Daniela! Oldozz el, és tűnj el a jachtomról!

– Egyáltalán nem emlékszel a tegnap estére, ugye? – A nő felvonta a szemöldökét, és szkeptikusan nézett rá.

Valerio fejfájása lassan elviselhetetlenné vált. Az utolsó dolog, amire emlékezett, viharos távozása volt a bátyja toscanai villájából. Összevesztek, és ő a kocsiban kinyitotta az első palackot, ami a kezébe akadt. Egyedül ürítette ki, miközben a sofőrje elvitte a genovai jachtjához.

Tisztában volt vele, hogy nehéz lesz találkoznia a családjával, de úgy gondolta, hogy néhány órát kibír a társaságukban. Nem számolt a sznob megvetésükkel. Fogalmuk sem volt róla, hogy ő min ment keresztül. Őket csak az érdekelte, hogy megőrizzék a Marchesik értékes imázsát és tekintélyét.

Nem sok mindenre emlékezett a távozásából, de bizonyára összetört néhány nagyon drága vázát a házban.

Felnyögött, és megpróbált felülni, de a kötél néhány centiméternél többet nem engedett.

– Ne csinálj gyors mozdulatokat! Az orvos enyhe nyugtatót adott neked.

– Elkábítottál?

– Teljesen magadon kívül voltál.

A férfi nyögve még egyszer megrántotta a bilincseit. A fa ágykeret megreccsent.

– Ez volt az egyetlen módja, hogy rákényszerítselek, hallgass meg. – Dani felállt. – Nem akartam hagyni, hogy idáig fajuljon a dolog, még akkor sem, ha a bátyád figyelmeztetett.

– Beszéltél Rigóval?

Az az idióta! Megígérte neki, hogy hallgat a toscanai látogatásáról.

Daniela megköszörülte a torkát.

– Több mint elég időt adtam neked – magyarázta –, de most már legfőbb ideje, hogy visszajöjj. Az igazgatótanács el akarja adni a bátyám terveit, és ki akar vonulni a legtöbb jótékonysági tevékenységünkből. Már csak én állok az útjukban. – Mélyet sóhajtott. – Most, hogy az új Sirinetta bemutatása is küszöbön áll, nem akarok aggódni az intrikák miatt.

Valerio érezte, hogy a lány szavaira újra düh támad benne. A Nettuno Design volt Duarte kedvenc projektje, és ez vezetett az első jachtjuk megszerzéséhez. Időközben a luxusjachtokkal foglalkozó chartercégükkel bekerültek a társadalom felsőbb rétegeibe.

– Szóval azért raboltál el, hogy ezt elmondd nekem?

Dani dühösen nézett le rá.

– A felügyelőbizottsági ülés holnapután lesz Monte-Carlóban. Információim szerint meg akarnak szabadulni tőlem. – Egy pillanatra szünetet tartott. – Szükségem van a segítségedre – mondta aztán. – Vissza kell jönnöd!

– Én neveztelek ki téged vezérigazgatónak Duarte és az én helyemre – mondta Valerio dühösen. – Nem rúghatnak ki! Csak blöffölnek.

– Duartét hamarosan hivatalosan is halottnak nyilváníthatják, és tekintve a mentális állapotodról szóló pletykákat, attól tartok, hogy meg is teszik.

Valerio megdermedt. Duarte hivatalos halotti bizonyítványát még nem állították ki. Erről ő még azelőtt gondoskodott, hogy Daniela megörökölhette volna az ikertestvére összes részvényét a cégben. És most a saját jachtján merte tartani, és követeléseket támasztott vele szemben, miközben ő egy ketyegő időzített bombán ül.

A lány folytatta.

– Magam is tudom, hogy nem vagyok igazán alkalmas erre a munkára. A PR-ban jó vagyok, de ami a menedzsmentet illeti…

– Szabadíts ki! – morogta a férfi.

– Csak ha megígéred, hogy eljössz az igazgatósági ülésre.

– Daniela, figyelmeztetlek! Fogalmad sincs, mi folyik itt. Úgyhogy engedj el!

– Nagyon jól értem, mi folyik a vállalatnál. Te vagy az, aki hónapokkal ezelőtt eltűntél. Nem akarom megkockáztatni, hogy megint elszelelj. – A nő rövid időre lehunyta a szemét, majd annál nyomatékosabban nézett rá. – Nem érdekel, ha ezért meggyűlölsz. Hajlandó vagyok bármit megtenni, hogy megmentsem a fivérem örökségét.

Tehát azt hiszi, hogy ő az egyetlen, aki megmentheti a céget? A férfi, akit könnyelmű playboynak nevezett? Fogalma sincs róla, hogy ő mit tudott meg az elmúlt hat hónapban! Még ő maga sem volt vele teljesen tisztában.

Egy újabb rántással sikerült meglazítania a csuklója körüli hurkot. Úgy ült fel, mintha rugóra járna a teste.

Dani döbbenten a szájához kapott, de a rémület kiáltása megakadt a torkán. Meg akart fordulni, hogy elmeneküljön, de a férfi átkarolta a derekát a nagy, erős kezével. Amikor a lány megpróbálta ellökni, az ágyon landoltak. A férfi forró bőre mintha égette volna. Megpróbált elhúzódni tőle, de minden egyes mozdulatával csak még jobban hozzápréselődött.

– A fenébe is, maradj nyugton! – káromkodott Valerio reszelős hangon.

Naiv tinédzserként Dani arról álmodott, hogy Valerio Marchesi egy nap úgy néz majd rá, mint a mellette parádézó szépségekre. De a férfi már rég világossá tette, hogy soha nem fog mást látni benne, mint a legjobb barátja ikertestvérét. Még most sem volt semmi érzéki a tekintetében.

– Engedj el! Mit képzelsz? – Dühösen felemelte a lábát, hogy megrúgja a férfit. Nem igazán akarta bántani, de egyszerűen nem tudta elfogadni, hogy Valerio pusztán a fizikai ereje révén kerüljön fölénybe.

A férfi könnyedén kitért a támadás elől.

– Hogy mit képzelek? – Gúnyosan nevetve ismételte meg a lány szavait, miközben megkötözte a csuklóját a kötéllel, amelyből az imént kiszabadította magát.

Dani nehezen lélegzett, és megpróbált kiszabadulni, de hiába. Most fordult a kocka, és a lány tehetetlenül ki volt szolgáltatva a férfinak.

– Megértem, miért haragszol rám. – Valerio hangja rekedtnek tűnt. – Nem tudom, milyen játékot akartál ma játszani velem, de vesztettél.

– Nem játszadozom. A te és az én biztonságom érdekében kötöztelek meg. Tegnap este azzal fenyegetőztél, hogy megölöd a saját testőrödet. Teljesen magadon kívül voltál.

Valerio nem emlékezett az előző éjszaka eseményeire. Dani viszont annál tisztábban emlékezett rá, hogy a férfi testőre segített neki feljuttatni a főnökét a vadonatúj Sirinettára, amelyet hivatalosan még üzembe sem helyeztek. Utána Dani elküldte a férfit, és utasította a kapitányt, hogy hajózzon ki az éjszakába.

– Hová mész? – kérdezte, amikor Valerio eltűnt a látóteréből. Még nem állt készen arra, hogy feladja a harcot.

– Kimegyek, hagyom, hogy egy darabig gondolkodj a tetteiden.

Dani beletörődött a sorsába, de a nyugalma nem tartott sokáig. Hamarosan meghallotta a férfi lépteit a fából készült fedélzeten, és a kabin ajtaja csattanva kinyílt.

– Hová a fenébe hoztál? – förmedt rá Valerio.

– Alig négy percem volt arra, hogy átgondoljam, mit tegyek.

Ahogy a férfi mellé lépett, a lány megengedte magának, hogy végignézzen rajta. Sajnos most már teljesen fel volt öltözve, de még így is lenyűgözően festett: a sötétkék farmer tökéletesen illett rá, a fekete póló pedig olyan volt, mint egy második bőr. A mentális állapotáról mindenféle híresztelések keringtek, de fizikailag biztosan nem hagyta el magát. Impozáns izmai jól látszottak a vékony póló alatt.

– Valahol Korzika mellett haladunk. – Állta a férfi tekintetét, és igyekezett nem kimutatni a bizonytalanságát. – Így két legyet üthetünk egy csapásra. Te megismerheted az új Sirinettát, és közben felkészülhetünk a fontos ülésre. És hogy eszedbe se jusson valami butaság, a kapitány utasítást kapott, hogy senkit se engedjen a fedélzetre az engedélyem nélkül.

– Te…! – Valerio hátrált egy lépést. – Elkábítottál, és ellenem fordítottad a saját legénységemet?!

– A legénységünket. – A nő kedvesen elmosolyodott. – Ne felejtsd el, hogy az elmúlt hat hónapban én vezettem a céget.

– Akkor parancsold meg nekik, hogy térjenek vissza a szárazföldre. Most!

Bizsergető borzongás futott végig Dani gerincén. Az, hogy megkötözték és parancsolgattak neki, különös izgalmat váltott ki belőle. Pedig utálta ezt az önző fickót, aki cserben hagyta, amikor a legnagyobb szüksége lett volna rá.

Nem, javította ki magát. Nem őt hagyta cserben, hanem a vállalatot. Ennek a cégnek a fele azonban az övé lesz, amint a bátyja örökségét kiadják. Ez hozzáadódik majd ahhoz a vagyonhoz, amelyet a szülei hét évvel ezelőtti tragikus halála után örökölt.

Valerio és Duarte más vállalatokba is befektetett, de a Velamar volt a cégcsoportjuk legfontosabb eleme. Tizenkét év alatt a semmiből építették fel. Most meg dőljön hátra, és nézze, ahogy keselyűk fosztogatják Duarte örökségét? Addig nem, amíg tehet valamit ellene!

– Addig tartasz itt, ameddig csak akarsz. Én nem adok ki ilyen parancsot!

– Dani…

– Ne szólíts így! – csattant fel a lány. – Használd a rendes nevemet! Üzlettársak vagyunk, ennyi az egész.

– Egy üzleti partner meztelenül az ágyhoz kötözi a másikat, és a sötétből bámulja?

A férfi szavai erotikus képeket idéztek fel benne, és libabőrös lett a karja. Lehunyta a szemét, és remélte, hogy Valerio nem veszi észre, milyen nagy hatást gyakorolt rá.

– Ott ültél a sötétben, és engem néztél. Mi járt a fejedben, Daniela? A cég? Vagy tetszett, hogy az irányításod alatt tarthatsz?

Dani nyelt egyet, és küzdött a késztetés ellen, hogy a nyelvével végigsimítson kiszáradt ajkán.

– Nem kellett volna lekötöznöd. Elég lett volna e-mailben elküldened nekem a meghívót az igazgatótanácsi ülésre. – A férfi gyengéden végigsimított a lány arcán. – Csak a legrosszabbat láttad bennem. Ismerd be, hogy élvezted a lehetőséget, hogy megbüntess. Valld be nyugodtan, hogy élvezted, Daniela.

A lány az ajkába harapott, bár tudta, hogy a férfi csak játszik vele.

– Semmi élvezetes nincs abban, ha végignézem, ahogy feladod, és hátrahagysz mindent, amiért olyan keményen megdolgoztál – mondta bátran. – Meghalhattál volna Rióban, de te túlélted. Reméltem, hogy ezután másképp fogod látni az életed értékét, és komolyabban veszed a dolgokat. De te csak elfutottál.

Valerio úgy hőkölt hátra a lány szavaitól, mintha ököllel ütötték volna meg. Dani érezte, hogy meglazítja a kötelékeit, mire megkönnyebbülten megdörzsölte a csuklóját. Látta, hogy a férfi visszavonul a szoba másik végébe, ott megáll az ablak előtt, és kinéz a sötétségbe.

– Tudom jól, milyen drága az élet, Daniela – kezdte Valerio. – Ha azt hiszed, hogy elszöktem, akkor valójában egyáltalán nem ismersz. – A hangja hűvös volt, szinte közömbös. – És ha azt hiszed, hogy valaha is képes leszek elfelejteni, ami történt…

Dani torka összeszorult. Amióta Valerio otthagyta őt Duarte temetési szertartása után, haragudott rá. Hetekig halottnak hitték mindkettejüket, aztán Valerio egyedül tért vissza. Nem volt hajlandó beszélni a történtekről, és csak annyit mondott neki, hogy Duartét megölték, míg neki sikerült elmenekülnie.

– Sajnálom. Nem úgy értettem. De az őrületbe kerget, hogy nem tudom, mi történt Rióban.

– Nem számít – legyintett a férfi. – Elmegyek a megbeszélésre, és elmondok mindent, amit el kell mondanom.

– Tényleg?

– Veled megyek Monte-Carlóba, mert Duarte is így akarná. De cserébe meg kell tenned valamit értem.

– Feltételeket akarsz szabni? – A nő lehajtotta a fejét. – Tudhattam volna, hogy ez valami csapda.

Valerio keresztbe fonta a karját a mellkasa előtt.

– Igen, van egy feltételem, és bíznod kell benne, hogy ez szükséges.

– Minden biztonsági óvintézkedést betartottam, amit előírtál. Nem megyek sehová testőr nélkül.

Valerio összeráncolta a homlokát, és egy pillanatra elfordult a lánytól. Amikor újra megszólalt, nem lehetett nem észrevenni, mennyire zaklatott. – Amikor rájöttünk, hogy a riói történetnek rossz vége lesz, megígértem Duarténak, hogy gondoskodom a biztonságodról, ha túlélem.

Egy nagy gombóc Dani torkában azzal fenyegetett, hogy mindjárt megfojtja.

Csakhogy nagyon úgy tűnt, Valerio kísérletet sem tett arra, hogy betartsa az ígéretét. Ehelyett magára hagyta őt, és eltűnt, hogy megbirkózzon a bánatával. Valószínűleg gyönyörű nők és drága whisky társaságában.

Dani megtanulta, hogy csak magára számíthat. Most keresztbe fonta a karját a mellén.

– Csak bökd ki, Marchesi – szólalt meg jeges hangon.

– Tehát a tanács úgy véli, hogy a Velamar bajban van a távollétem miatt. Azt gondolják, hogy megbízhatatlan és labilis vagyok. Ha a jelenlétem a gyűlésen hasznos lehet, jobb képet kell festenem magamról. Amikor holnap elhagyom ezt a jachtot, az egyetlen feltételem, hogy maradj mellettem, és tegyél úgy, mintha egy pár lennénk.

– Elvégre a PR nagy szakértője vagyok. Majd kitalálok valamit, ami jó fényt vet rád.

Dani mosolyt kényszerített magára, mert örült, hogy a helyzete ilyen pozitív fordulatot vett. Alig egy órája még félt. Most pedig örült, hogy Valerio mellette van, és hogy megmenti a céget.

– Nagyobb ellenállásra számítottam. – Valerio az ajtó felé fordult. – Akkor tehát ezt megbeszéltük. Reggel első dolgunk lesz bejelenteni az eljegyzésünket.

2. FEJEZET

A fedélzetre érve Valerio mohón szívta be a friss, sós levegőt. Visszagondolt a Sirinetta II eredeti terveire. A jacht Duarte egyik leginnovatívabb tervezési projektje volt. A sima felületek alatt a legmodernebb technikai berendezések rejtőztek.

– Mit mondtál az előbb?

Daniela hangja egy oktávval magasabban csengett. Amikor a férfi megfordult, hogy ránézzen, a nő hitetlenkedve bámult rá a borostyánszínű szemével. Az arca kipirult a dühtől.

Meg tudta érteni a lány izgatottságát. Talán óvatosabbnak kellett volna lennie, amikor bejelenti az eljegyzésüket. Még csak meg sem kérte a kezét!

– Ha azonnal elintézed, akkor a bejelentés még megjelenhet a reggeli újságokban – magyarázta szenvtelenül. – Értesz a PR-hoz, fogalmazd meg romantikusan.

– Valerio, hogy merészeled?! Üzlettársak vagyunk, ez minden!

– Elmondtam a feltételemet. Meg fog jelenni egy közlemény, hogy eljegyeztük egymást. Ez nem alku tárgya.

Érezte, ahogy az adrenalin áramlik az ereiben. Minden azon múlt, hogy Daniela megbízik-e benne.

Valaki siettetni akarja, hogy Duartét halottnak nyilvánítsák. De ez túl korai! Valerio mindent megtett, amit csak tudott, hogy késleltesse. Most gyorsan kell cselekednie.

Dani hallgatott, és összevont szemöldökkel megrázta a fejét.

– Nem tudom elhinni ezt az egészet – tört ki belőle. – Mit nem mondasz el nekem?

Valerio lehunyta a szemét, és mély levegőt vett. Számítania kellett volna arra, hogy a nő nem fogadja el szó nélkül a feltételét. Úgy tűnt, elhitte, amit a bulvársajtó az elmúlt hónapokban írt róla. Ám a közvéleménnyel ellentétben ő nem veszítette el a józan eszét. Soha nem volt még ennyire céltudatos, mint most. De ez kizárólag a bosszúra irányult.

– Valerio… – A lány melléje lépett. Arckifejezésén a zavarodottság és az aggodalom keveréke látszott. – Beszélj hozzám! Kérlek!

A férfi elfordult tőle, és az éjfekete tengerre nézett. A nő számára ő csak egy olyan ember, aki cserben hagyta. Hónapokon át magára hagyta a Velamar vezetésében. Ha Dani gyűlöli, az is az ő hibája.

– Kész vagyok megbocsátani a támadásodat, Daniela, ha kérdezősködés nélkül elfogadod a tervemet.

– A látszatjegyességet? – A nő remegett a felháborodástól.

– Nem csak eljegyzés lesz. – Valerio visszafordult a lány felé. – A feleségem leszel.

Dani dermedten állt. Képtelen volt kimondani a benne kavargó gondolatokat.

– Duarte azt mondta, ha nem akarlak feleségül venni, akkor egy ujjal sem nyúlhatok hozzád – Valerio megrázta a fejét. – Ő sem gondolta volna, hogy így fog alakulni.

– Ez nevetséges! – Dani felháborodottan megfordult, és visszament a társalgóba. Távolságra volt szüksége.

Tinédzserként tetszett neki a bátyja barátja. Még akkor is sokat gondolt rá, amikor Londonba költözött, és eljegyezte magát egy másik férfival.

– A bátyád jól ismert engem – folytatta Valerio. – Pontosan tudta, mit kell tennie, hogy ne kerüljek túl közel hozzád.

– De hát nem ezt akarod! – nyögte Dani. Érezte, hogy elpirul a saját szavaitól.

Pár pillanatig nyomasztó csend volt közöttük. Csak a hullámok zaja hallatszott a hajó oldala felől.

Egy örökkévalóságnak tűnő idő után Valerio megköszörülte a torkát, és megvárta, hogy Dani ránézzen.

– A Duarte megölése előtti napon tervezgettük a szökésünket. Ígéretet kellett tennem neki, hogy ha a csak én élném túl, akkor feleségül veszlek, hogy megvédjelek.

– Nincs szükségem férjre, hogy megvédjen! – vágta Dani a férfi fejéhez. – Majd találok magamnak valakit, akit szeretek.

Valerio a hajába túrt.

– Megesküdtem neki! Az elmúlt hat hónapot azzal töltöttem, hogy…

Dani felnézett rá, és furcsa csillogást vett észre a tekintetében.

– Próbáltad megtalálni a kiutat az ígéretedből? Erről van szó?

– Nem. Te nem érted ezt.

– Többet értek, mint gondolnád, Marchesi. – Dani egy kis táskát húzott elő az asztal alól, és a kettejük közötti alacsony kanapéra dobta. – Végeztem. Elnézést kérek a meggondolatlan tettemért. A mobiltelefonjod ebben a táskában van. Mondd meg a kapitánynak, hogy oda vigyen, ahová csak akarod.

– A probléma nem fog megszűnni attól, hogy elküldesz. Veled megyek Monte-Carlóba. Azt mondtad, szükséged van rám az igazgatósági ülésen, szóval ott leszek.

– Majd találok más megoldást. Ahogy mindig is. – Dani igyekezett, hogy a hangja közömbösnek tűnjön. – Tegyél úgy, mintha a mai este meg sem történt volna. Vedd úgy, hogy felmentettelek az ígéreted alól!

Nem várta meg a férfi válaszát, hanem habozás nélkül elsietett. Csak akkor mert újra levegőt venni, amikor becsukta maga mögött a kabin ajtaját, és már biztos lehetett benne, hogy a férfi nem követte.

Aztán lehunyta a szemét, és az ajtónak dőlt. Egy pillanatra megengedte magának, hogy átjárja a csalódottság, amiért visszautasította Valerio Marchesi ajánlatát.

– Nem hiszem el, hogy nem készítettél róla fényképet! Minden pénzt megadnék érte, hogy valamelyik Marchesi fivért félmeztelenül és megkötözve láthassam!

Hermione Hall felnevetett, miután meghallotta Dani verzióját az eseményekről.

Dani a szemét forgatta, és a rántottája maradékával játszott. Legjobb barátnője általában pontosan tudta, hogyan kell feldobni a hangulatot. Ezúttal azonban nem nagyon sikerült.

Megrázta a fejét.

– A legőrültebb pillanat az volt, amikor azt hitte, belemegyek az eljegyzésünkbe. Állítólag csak úgy tud megvédeni, ha feleségül vesz. De hát… ki talál ki ilyeneket? Valószínűleg csak próbál az ellenőrzése alatt tartani.

– Nem is tudom… A Daniela Marchesi jól hangzik – cukkolta Hermione.

– Még te is élvezed? – háborodott fel Dani.

– Egy gyönyörű olasz pasi, akibe korábban bele voltál zúgva, visszatér. Most végre lesz időd arra, hogy a saját terveiddel is foglalkozz. – Hermione kortyolt egyet a teából, aztán folytatta: – És aztán még feleségül is akar venni! Ez tényleg szörnyű…

Dani megpróbált tudomást sem venni barátnője gúnyolódásáról. A lány szavai arra emlékeztették arra, mennyire háttérbe szorult a saját munkája, mióta át kellett vennie a Velamar irányítását. De belevetette magát a vezérigazgatói teendőkbe, hogy kevesebb ideje legyen merengeni, kevesebb ideje legyen bánkódni az ikertestvére elvesztése miatt.

Hermione tovább csevegett, a szokásos stílusában próbálta feldobni a hangulatot.

– Amikor a kék szemére és a hihetetlen testére gondolok… Nem utasítanék vissza egy lánykérést Valerio Marchesitől. Csak ennyit mondhatok.

– Sajnálom, hogy nem osztom a romantikus mesék iránti vonzalmadat. De nem vagyok veszélyben, és nincs szükségem védelmezőre.

Dani megijedt, amikor megszólalt a mobilja, és egy e-mail érkezését jelezte.

Az üzenet a koktélparti vendéglistáját tartalmazta, amelynek keretében néhány kiválasztott vendégnek szerették volna megmutatni a Sirinetta II-t. A lány hitetlenkedve olvasta, aztán döbbent nevetés hagyta el az ajkát.

– A „kis és meghitt” összejövetel névsora megháromszorozódott! Úgy látszik, a vezérigazgató úr úgy döntött, rögtön vissza is tér a munkához.

Micsoda arrogancia! Valerio beletenyerelt a terveibe, anélkül hogy megkérdezte volna!

A szavak, amelyek kiszöktek a száján, nem voltak úrihölgyhöz méltók, és még Hermione is összeráncolta a homlokát.

– Azt hiszi, hogy elszúrhat egy hetek óta tervezett eseményt? Fogadok, hogy még csak bűntudata sincs.

Úgy döntött, nem fog részt venni az eseményen. Hagyja, hogy a visszatérő playboy-igazgató magyarázkodjon a távollétéről a vendégeknek.

Hermione előrehajolt, megnézte Dani mobiltelefonját, és halkan füttyentett egyet.

– Ez aztán az elsőrangú ügyféllista! Mit fogsz felvenni?

– Nem megyek el. – Dani az ajkába harapott. – Ha Valerio nem kezel egyenrangú partnerként a cégben, nem látom okát, miért kellene mellette lennem ezen az eseményen.

– Persze hogy elmész! Pontosan azért, mert egyenrangú partner vagy. Méghozzá profi. Elmész, és megmondod neki, hova dugja a javaslatát. – Hermione fogta a kis táblagépét, és gyorsan koppintgatott néhányat. – Megtaláltam neked a tökéletes ruhát. Már csak tökéletes kísérőre van szükséged. És mielőtt megkérdeznéd, már vannak terveim arra az estére.

Dani rájött, hogy a barátnőjének igaza van. Nem engedheti meg magának, hogy ne menjen el az eseményre, és ezt Valerio is tudta.

– Ha elmegyek, akkor sincs szükségem kísérőre. Én szerveztem, szóval gyakorlatilag én vagyok a háziasszony.

Hermione szeme megvillant.

– Lehet, hogy nincs szükséged senkire. De képzeld el a hatást, ha azzal az emberrel jelensz meg, akit Valerio Marchesi a legjobban megvet!

– Úgy érted…? – Dani tágra nyílt szemmel nézett rá. – Nem, nem hozhatom magammal pont őt! Az lehetetlen! Ráadásul túl rövid az idő.

– Nem gondolod, hogy Tristan Falco mindenáron élni fog a lehetőséggel?

Dani megrázta a fejét, bár rájött, hogy amit a barátnője mond, az valószínűleg igaz.

– Helyre akarod tenni Marchesit, ugye? – Hermione dacosan nézett rá. – Akkor itt az ideje, hogy elővedd az aduászt. Mutasd meg neki, hogy te is tudsz harcolni!

Hermione gyors puszit nyomott az arcára, aztán ellibegett.

Dani egyedül maradt, és elgondolkodva nézte a mobiltelefonját. Nem volt vesztegetni való ideje. Ha harcolni akar, akkor el kell mennie erre a rendezvényre – és nem egyedül!

Rákeresett a telefonjában annak a férfinak a nevére, akiről azt hitte, hogy soha többé nem hívja fel.

Mosoly játszott a szája szélén, amikor egy mély férfihang szólt bele. Néhány pillanat múlva megerősítést nyert, hogy Tristan boldogan vele tart.

Milyen huncut tud lenni ez a Hermione…

Úgy tűnt, Hamupipőke mégiscsak elmegy a bálba, de nem a szőke herceggel fog táncolni. Dani meg akarta mutatni Valerio Marchesinek, hogy hiba volt alábecsülnie őt.

Számos paparazzo várakozott Valerio monte-carlói luxusvillájának kapuja előtt, várva az első fotót a playboy tártulajdonos visszatérése alkalmából.

Normális esetben a férfi megadta volna nekik, amit akarnak, és odahajtott volna az egyik extravagáns sportkocsijával. De ezúttal a testőre vitte be a hátsó bejáraton egy dzsippel. Szívesebben hagyta volna el a várost az első géppel, de Dani veszélyben volt. Ezért itt kellett maradnia, hogy gondoskodjon a biztonságáról.

Amikor visszatekintett korábbi életmódjára, minden olyan üresnek tűnt. Vitorlásversenyeken győzött, a legvadabb partikon vett részt, és a legszebb nőket csábította el. Most a régi élete olyan volt számára, mintha egy idegené lenne. De ha már nem ez a régi Valerio Marchesi… akkor ki ő most?

Az első vendégek már megérkeztek a villa teraszára. Egy kis zenekar muzsikált egy emelvényen. Lendületes swingjük tökéletes hangulatot biztosított az estéhez, amelynek során valószínűleg rengeteg kellemetlen kérdést kap majd a fogságban töltött idővel kapcsolatban. Hirtelen kedve támadt egy italra, de már megtanulta, hogy attól csak rosszabbul érzi magát. És most teljes mértékben uralnia kell az elméjét.

Hamarosan úgy érezte, hogy mindenki őt figyeli. Kíváncsiság és együttérzés volt a tekintetükben. Senki sem tudta pontosan, mi történt vele.

„Marchesiként erősnek kellett lenned. Ha gyengének érzed magad az idegenek előtt, állj egyenesen, és nézz a szemükbe” – mondogatta neki az apja, mióta járni tudott. Így hát minden kíváncsi pillantást habozás nélkül viszonozott, minden suttogást figyelmen kívül hagyott, és minden beszélgetést a hamarosan vízre bocsátandó új jachtjukra terelt.

– Á, itt jön Daniela! – Egy idős hölgy a Velamar igazgatótanácsából elfordította a fejét, és elnézett mellette. – Te jó ég, az ott az oldalán Tristan Falco?

Hirtelen minden tekintet a terasz másik végére szegeződött.

Valerio nem hitt a szemének. Dani elvesztette az eszét?!

3. FEJEZET

Az idő megállni látszott, miközben Valerio a tömeg feje fölött a nőt figyelte. Itt kezet fogott valakivel, ott megpuszilt valaki mást. A rubinvörös ajkán megjelenő bájos mosolyt egy világ választotta el attól a dühös arckifejezéstől, amelyet Valerio legutóbb látott rajta.

Egyszerűen nem tudta levenni róla a szemét. A mellkasában lévő szorítás enyhült, amikor a lány hátravetette a fejét, és felnevetett. Nem kellett igyekeznie, hogy tökéletes háziasszony legyen. Úgy tűnt, erre született. Egyre több vendég gyűlt köré, akik versengtek a figyelméért. A mellette álló Tristan Falco látványa arra késztette Valeriót, hogy ökölbe szorítsa a kezét. A vendégek között nem volt olyan, aki ne tudott volna a Falco-gyémántvagyon örökösével való régi rivalizálásáról. Amikor a kezdeti dühe lecsillapodott, már nevetett Dani átlátszó intrikáján. Tehát provokálni akarja őt…

A tekintetük hirtelen találkozott a vendégek feje fölött. Nem lehetett eltéveszteni a nő mosolyában rejlő gúnyt.

Valerio közömbös arckifejezést erőltetett magára, üdvözlésképpen felemelte a poharát, és lassan elindult a teraszon Dani felé. Észrevette, hogy idegesnek tűikt. Először a füle mögé tűrt egy kósza fürtöt, aztán a gyöngysorával játszott.

A férfi nem sokat tudott a divatról, de azt sejtette, hogy a smaragdzöld ruhát tökéletes ízléssel választották ki. Kiszáradt a torka, ahogy Dani mozogni kezdett a fényes ruhában, amelynek hasítéka felfedte a combja sima bőrét. Mintha reflektorfény világította volna meg, úgy tűnt ki Dani a körülötte lévők közül.

Valerio odalépett mellé.

– Elismerésem a munkájáért, vezérigazgató úr – sziszegte felé a nő, miközben bájos mosollyal intett néhány vendégnek.

– Feltételeztem, hogy nem bánod, ha néhány kiegészítést teszek a vendéglistával kapcsolatban – válaszolta Valerio ugyanilyen visszafogottan.

Dani belekortyolt a pezsgőjébe, és jeges pillantást vetett rá a pohár pereme fölött.

– Ha időben értesítettél volna, elmagyarázhattam volna neked, hogy a szűk vendégkörnek stratégiai oka van.

– Ha válaszoltál volna a hívásomra, talán megtehettem volna.

– Valószínűleg túlságosan lefoglalt, hogy magamhoz térjek a nevetséges ajánlatod után.

Viccelődésüket Tristan Falco érkezése szakította félbe.

– Marchesi, úgy tűnik, elfelejtettél meghívni ma estére. Szerencsére a partnerednek szüksége volt egy jóképű kísérőre.

– Nem tudtam, hogy a városban vagy. – Valerio kezet nyújtott a másik férfinak. Látta, hogy Dani szeme meglepetten tágra nyílik.

– Remélem, megfogadtad a múltkori tanácsomat. – mondta Tristan.

Valerio mély levegőt vett, miközben bólintott.

– Igen.

– Lemaradtam valamiről? – Dani egyik kezét csípőre téve, résnyire szűkült szemmel nézett egyik férfiról a másikra.

Tristan volt az első, aki válaszolt.

– Ez kettőnk magánügye. – Birtoklóan átkarolta Dani vállát. – Marchesivel véletlenül találkoztam Rióban néhány hónappal ezelőtt.

– Rio? – Dani borostyánszínű szemének pillantása szinte keresztüldöfte Valeriót. Aztán a nő megfordult, és Tristanra mosolygott. – Mit csináltatok ti, fiúk a gyönyörű Rióban?

Valerio teste megfeszült, és remélte, hogy Falco elég okos ahhoz, hogy befogja a száját. Felbecsülhetetlen segítsége ellenére ki nem állhatta a férfit.

Hosszú szünet után Dani mintha rájött volna, hogy egyikük sem szándékozik válaszolni a kérdésére. Valerio egy pillanatra látta a szemében a fájdalmat, de aztán a nő visszanyerte az önuralmát, és elmosolyodott.

– Elnézést, uraim. Valakinek ma este dolgoznia is kell.

Valerio figyelte, ahogy a nő a bárpult felé vonul, és közben vidáman cseveg a vendégekkel, mintha mi sem történt volna.

Megköszörülte a torkát, és Falco felé fordult, aki összevont szemöldökkel figyelte.