Családi drámák 2.

William Shakespeare

és más(ok)

Favershami Arden

és más(ok)

A kentbéli

favershami Arden

úr igaz és szánalomra méltó tragédiája, akit a leggonoszabbul meggyilkolt hűtlen és buja felesége, aki egy bizonyos Mosby iránti szerelme miatt felfogadott két elszánt martalócot, Fekete Willt és Lazazsákos George-ot, hogy megöljék; amiben látható egy gonosz nő roppant rosszindulata és színlelése, mocskos kéjszomj kielégíthetetlen vágya és minden gyilkos szégyenletes vége.

The lamentable and true Tragedie of M. Arden of Feversham in Kent. Who was most wickedlye murdered, by the meanes of his disloyall and wanton wyfe, who for the love she bare to one Mosbie, hyred two desperat ruffins, Blackwill and Shakbag, to kill him. Wherin is shewed the great mallice and discimulation of a wicked woman, the unsatiable desire of filthie lust and the shamefull end of all murderers.

Fordította és az utószót írta

Magyar Pál

Hungarian translation © 2022 Magyar Pál

ISBN 978-615-01-6659-9 (.epub)

ISBN 978-615-01-6660-5 (.mobi)

Tartalom

Személyek

Első felvonás

1. szín

Második felvonás

1. szín

2. szín

Harmadik felvonás

1. szín

2. szín

3. szín

4. szín

5. szín

6. szín

Negyedik felvonás

1. szín

2. szín

3. szín

Ötödik felvonás

1. szín

2. szín

3. szín

4. szín

5. szín

Utóhang

Utószó

A szerzők

A dráma

A fordító megjegyzései

Ajánló

Két nemes rokon

Vasbordájú Edmund

II. Edward

III. Edward

II. Richárd – 1. rész

IV. Edward

VII. Henrik

Morus Tamás

Jegyzetek

Kent grófság térképe

Személyek

ARDEN, favershami úriember

ALICE, a felesége

FRANKLIN, Arden barátja

CHENEY

BLACKBURN, festő

FOWLE, fogadós

BRADSHAW, aranyműves

GREEN

MOSBY, Alice szeretője

CICELY, a húga, Alice szobalánya

REED, matróz

MICHAEL, Arden szolgálója

Fekete WILL│ gyilkosok

Lazazsákos GEORGE│

Faversham POLGÁRMESTERe

BOLTOSSEGÉD

RÉVÉSZ

MATRÓZ

Kíséret és őrség

Első felvonás

1. szín

Arden házánál Favershamben[1]. Arden[2] és Franklin[3] jön.

Franklin

Vidulj fel, Arden, és ne búsongj már!
Kegyes uram, Somerset hercege[4]
Neked s az örököseidnek adta
Királyi adománylevél útján
Faversham apátságának földjét[5].
Itt vannak a lepecsételt papírok, (Átadja őket)
Miket aláírt ő maga s a király:
Olvasd, és hagyd e búskomor kedélyt.

Arden

A lelket bennem szereteted tartja,
Franklin; s nékűled undok lenne e lét,
Mi csak kínozza lelkem s mást nem ád,
Rút dolgokat csak, mik gyötrik szemem!
Ezért kivánom, hogy mennybolt helyett
Borulna föld-födél a főm fölé.
Nőm s Mosby szerelmes leveleket vált,
S a városban légyottokat tartnak:
Sőt, Mosby ujján láttam a gyűrűt,
Mit esküvőnkön a pap húza fel.
Felérhet bármi kín felével ennek?

Franklin

Vigasztalódj, barát; nem újdonság,
Hogy ingatagok és csalfák a nők.

Arden

Igen, de hogy olyat imádjon, mint ez,
Az szörnyü, tűrhetetlen.

Franklin

M'ért, ki az?

Arden

Egy ruhafoltozó, s nem is volt jobb;
Selyemben üzérkedve[6] szerze kis pénzt,
Majd egy nemes szolgálatába állt,
S a szolgalelkü hízelgésével
Házának udvarmesterévé[7] lett,
S selyemtalárjában páváskodik.

Franklin

Ilyen parasztot egy nemes se tűr.

Arden

De, Clifford[8] úr, ki engemet nem szível.
De az ő kegyében se légyen öntelt;
Mert támogassa őt a régens[9] bár,
Ne mutogassanak miatta rám.
Vérbéli úriemberként[10] születtem,
S ez árto kéjencnek, ki megkisérli,
Hogy eröszakot tégyen nőm szemérmén
(Ki oly becses nekem, akár a menny),
Az ágyon, mit beszennyezni próbál,
Kitépem összes ízét és inát,
Míg nyúzott teste a padlón zihál,
Kiömlö, buja vérével mocskoltan.

Franklin

Barátom, légy türelmes s hallgass rám,
Hogy enyhíts kínodon s megóvd szemérmét:
Kérd szépen; édes szó legjobb ostromszer,
Hogy női szívnek kőfalát ledöntse.
Ne légy túl féltékeny rá semmiképp,
S ne vond kétségbe szerelmét irántad;
Hanem, bizalommal, kapj lóra rögvest,
S maradj velem Londonban e ciklusra[11];
A nők mert, ha megtehetik, nem teszik,
De féken tartva csak cudarrá lesznek.

Arden

Bár ez megcsúfol észt, de megpróbálom.
Hívom s máris bucsúzok. Hé, Alice!

Alice[12] jön.

Alice

Jó férjuram, miért kelt ily korán?
Rövid a nyáréj, s nap előtt kel mégis;
Nem áll fel ily hamar, ha ébren vagyok.

Arden

Édes, tudod, hogy mint Ovidius[13],
Mi is gyakran korholtuk a hajnalt,
Mikor leskelni kezdett, s kívánánk,
Hogy a bíbor köpönyegénél fogva
Sötét éj vak lovai visszahúzzák,
S szerelméhez vessék az óceánba.
De ezen éjszakán szivem megölted:
Hallám, hogy álmodban Mosbyt hivád.

Alice

Aludtam, amikor nevét mondám,
Biztos, mert ébren nem gondolnék rá.

Arden

Igen, de felriadtál, s hirtelen,
Övé helyett, az én nyakam fogád át.

Alice

Övé helyett? Miért, ki más volt ott?
S hol egy van csak, hogyan tévedheték?

Franklin

Arden, túlságosan ne erőltesd.

Arden

Igaz, álomnak hinni nem szabad;
Elég az, hogy tudom: nagyon szeretsz.

Alice

Emlékszek már, uram, miből eredt:
Múlt este nem beszéltünk Mosbyról?

Franklin

De; hallottam, hogy párszor emlité.

Alice

S onnan jött, s így ne hibáztasson engem.

Arden

Tudom, hogy onnan, így fátylat reá.
Alice, Londonba kell mennem rögvest.

Alice

S soká szándékozik maradni ott?

Arden

Csak míg ügyeimet elrendezem.

Franklin

Egy hónapnál tovább nem, semmiképp.

Alice

Egy hónap? Arden, jajj, jöjjön haza
Egy-két nap múlva, vagy beléhalok.

Arden

Soká nem bírok távol lenni tőled.
Míg Michael elöhozza lovainkat,
Franklinnel a rakpartra lemegyünk;
Mert némi árut kell kirakni ott.
Közben készítsd el reggelink, Alice;
Mert útnak indulunk még dél előtt.

Arden és Franklin el.

Alice

Még dél előtt elindul! Ez jó hír!
Bár ló képében éteri lidérc
Vágtatna véle óceánon át,
S a hullámokba vetné hátáról!
Édes Mosby a férfi, kié szívem:
S ö bitorolja annyival csupán,
Hogy házasság köt hozzá. Istenem!
Mivel a szerelem egy istenség,
S a házasság pedig szavak csupán;
S ezért Mosby jogcíme erösebb.
Ej, akár az, akár nem, enyém lesz,
Arden, Hümén[14] és rítusok dacára.

Fowle[15] jön.

A Liliomvirág tulaja jő,
Adam; szerelmemtől hoz hírt, remélem. –
Mi hír? Ne féljen; nincs a férjem itthon.

Fowle

Kit ismer, Arden asszony, Mosby úr
Megjött a városba, s velem üzent,
Hogy semmi szín alatt fel ne keresse.

Alice

Ne látogassam meg?

Fowle

Ne, tudomást se végyen ittlétéről.

Alice

S elégedetlen vagy haragvo, mondja?

Fowle

Úgy tűnik, hogy rettentö bánatos.

Alice

Meglátogatom, hogyha oly őrült is,
Mint tomboló Héraklész[16]; s házadat,
Legyen bár bástya, földig rombolom,
Ha nem viszel szerelmesemhez el.

Fowle

Nem én, s ha ily türelmetlen, megyek.

Alice

Adam, várj; hisz' barátom voltál. Kérdd meg,
Mivel vonám magamra haragját;
Vidd el neki e két ezüstkockát[17],
Mikkel gyakorta játszottunk csókokban,
S mikor vesztettem, nyertem, s ő szintúgy; –
Ily nyereséges vesztet adjon ég!
S kérd, hogy ha a szerelme nem lohadt,
Ma reggel jöjjön el kapum előtt,
S csak üdvözöljön ott idegenként:
Ezt megteheti gyanu vagy félsz nélkül.

Fowle

Amit mond, átadom, s igy áldja ég. (El)

Alice

Tedd, s egy nap meghálálok mindent. – Tudom,
Hogy igazán szeret, de jönni nem mer,
Mivel férjem féltékeny oly nagyon,
S e leskelődö szomszédok pletykája
Gátolja együttlétünk s hogy beszéljünk.
De e dugót eltüntetem, ugy éljek,
S tenéked, Mosby, aki rejtve jössz,
Nem kell majd félned csípős nyelvektől,
Sem Ardennek szemétől; mert hogy meghal,
Oly biztos, mint ahogy utálom őt,

Michael[18] jön.

S téged szeretlek csak. – Michael, hová mégy?

Michael

Gazdám lováért. Asszonyom, gondol rám?

Alice

Igen, de tartsd meg az igéreted,
S légy oly titoktartó, amíly elszánt.

Michael

Nem él tovább egy hétnél, bízza rám.

Alice

E feltétellel, Michael, itt a kezem:
Tiéd lesz Mosby húga[19], nem másé.

Michael

Az itt lakó festő az azt terjeszti,
Hallám, hogy néki ígérték Cicelyt.

Alice

Ilyen gond nincs, Michael; ne hidd el ezt.

Michael

De tőrrel átszúrt szívet külde verssel,
Mit egy festett[20] falvédöről lopott,
Mit, úgy hallám, a lány a keblén hord.
De hordja csak! Találok egy fickót,
Ki tud olvasni, írni, rímet róni,
S ha meglesz… Nos, többet nem mondok én:
Londonbul oly csúfos levelet írok,[21]
Hogy azt a szívet sózva eszi meg,
S a tőrt a festönek fejéhez vágja.

Alice

Mi szükség rá? Tiéd Cicely, mondom.

Michael

Ugy érte megölöm gazdám, vagy bármit,
Mit asszonyom csak akar, megteszek.

Alice

De ügyelj arra, hogy ravaszul tedd.

Michael

No, mondjuk, elkapnak. Sosem vallom be,
Hogy maga tud valamit; s Cissy, mert szűz,
Kikönyöröghet a bitó alól.[22]

Alice

Abban ne bízz, Michael.

Michael

Ne mondja, láttam. Ám azt mondja néki,
Hogy akár élek, akár meghalok,
Én gazdagabbá tészem, mint húsz festő;
Mert megszabadulok a bátyámtól,
S a boughtoni[23] farm akkor enyém lesz.
Ki ne kockáztatna házért s földért,
Ha egy csapásra megszerezheti?

Mosby[24] jön.

Alice

Amott jön Mosby. Michael, menj, eredj,
S se ő, se más ne tudjon tervedről.

Michael el.

Szerelmem!

Mosby

El, mondom, s ne szóljon hozzám.

Alice

Csak egy szót, szívem, aztán elmegyek.
Korán van, nem kell félned.

Mosby

Férje hol van?

Alice

Dagály van épp, s a rakparton van lenn.

Mosby

Legyen; nem ismerjük többé egymást.

Alice

Ez összes ünnepélyes esküd vége?
Kibékülésed ily gyümölcsöt érlel?
Ezért adám oly sok kegyem neked,
Vonám magamra férjem gyűlöletét,
S jajj, futtatám zátonyra becsületem?
S azt mondod: "többé nem ismerjük egymást"?
Mikor szobámba rejtélek, emlékszel,
Miket mondtunk; azon az éjszakán
Arden halálát nem határozánk el?
Tanúm a menny, s világ megmondhatója:
Mielőtt sanda nézésed látám
S a csábitó szóidba gabalyodtam,
Arden nekem drágább volt lelkemnél, –
S az is leszen: kotródj, aljas paraszt,
S ne dicsekedj a meghódításommal,
Amit boszorkányság s varázslat tett!
Mert mid van, mit szerelmemért adhatsz,
Hiszen nemes családból származok,
S oly úriembernek vagyok neje,
Kinek szolgája lehetnél! – Ég véled!

Mosby

Rideg szivű Alice, látom most már,
Amitől mindig féltem, túl igaz:
A nők szerelme oly, akár a villám,
Előtörve önmagát felemészti.
Azért hogy hűséged próbára tégyem,
Valék tartózkodó; ne tettem volna bár,
Kivánom, éltem volna csak reményben!

Alice

Minek teszel próbára engemet,
Kit nem találtál csalfának sosem?

Mosby

Bocsáss meg, mert a szerelem féltékeny.

Alice

Hajós így hallgat sellő[25] énekére,
A vándor így pillant baziliszkuszra[26]:
Kibékülök, s tudom, ez lesz a vesztem.

Mosby

A veszted? A világ előbb dül össze.

Alice

Hadd élvezzem szerelmedet tovább,
S történjen bármi, Mosby, én kitartok.
Fösvény férjem zsákszámra halmoz pénzt,[27]
Aranyt, hogy gyermekünk[28] gazdag legyen,
S kirakni ment most árut, mely tiéd lesz,
S aztán legott Londonba megy Franklinnel.

Mosby

Alice, Londonba? Tedd, mit mondok most,
S hazavágjuk, mielőtt elmegy még.

Alice

Ó, bárcsak az lehetséges lenne!

Mosby

Múlt este egy festőre akadék,
Ki a föld legfirkásabb embere,
Mert mérget tud keverni festékéhez,
S rajzára ki néz, szeme sugarával[29]
Mérget szív keblébe s magát megöli.
Alice édes, lefesti az arcmásod,
Hogy Arden elpusztul ránézve csak.

Alice

De ez veszélyes, mert te, én vagy bárki,
Ki a szobába lép, hol függ, meghalhat.

Mosby

Igen, de majd lefedjük egy lepellel,
S a dolgozószobájába akasztjuk.

Alice

Nem jó, mivel mikor kész lesz a kép,
Arden, tudom, jön s megmutatja nékem.

Mosby

Ne félj; lesz, célunknak mi megfelel.
Ez itt a festö háza, idehívom.

Alice

De Mosby, nem akarok ily festményt.

Mosby

Kérlek, bízd rám csak ezt. Hahó! Blackburn!

Blackburn[30] jön.

Maga szavatartó ember! Jól szolgált!

Blackburn

Magának megteszem akármikor,
Feltéve, hogy miként szavát adá,
Cicely Mosbyt hitvesül kapom.
Mert mint elmés költők, akiknek verse
Letétet égi istenekkel nektárt[31],
Fülük hogy lenti földre szegezzék,
Igéretet tesznek szent múzsáiknak[32],
Nekünk, kik a költők kedvenci vagyunk,
Kell hogy legyen szerelmünk úgyszintén:
A Szerelem a festönek múzsája,
Mi rajzoltat képére boldog mosolyt
S síró szemet, szív bújának tanúját.
No, mondja, Mosby mester, enyém lesz?

Alice

Kár lenne, ha nem; jól fog bánni véle.

Mosby

Blackburn, húgom tiéd lesz; itt a kezem.

Blackburn

Úgy kedvességeért cserébe, sógor,
Parancsolja tudásom, éltem s mindenem.

Alice

S parancsolja titoktartásod ís.

Mosby

Ne aggódj amiatt; eleget mondtam.

Blackburn

(Alice-hez) Nem ismer engem, lám, hogy ilyet mond.
Legyen elég, hogy tudom, őt szereti,
S szeretné láb alól eltenni férjét:
S az, higgye el, nemes elmére vall,
Hogy ahelyett, hogy ollyal él, kit útál,
Éltét kockáztatja, s szerelmével hal.
Így tennék én is Cissy kedveért.

Alice

Csak Mosbynak szerelme tud rábírni,
Más semmi. Ha enyém lehetne másképp,
Nem kéne Ardennek meghalnia:
De mivel nem lehet, pusztuljon hát.

Mosby

Elég, elolvadok[33] kedves szóidtól.
(Blackburnhöz) A mérgezett képek csele nem tetszik,
Valami más méreg sokkal jobb lenne.

Alice

Igen, melyet levesbe tenni lehet,
De nem érezhető meg az ízén.

Blackburn

Tudom, mire gondol, s ehol van ez.
Tegyen ebből egy dramnyit[34] italába
Vagy bármilyen levesbe, mit megeszik,
S utána meghal egy órán belűl.

Alice

Ugy úriasszonyi szavamra, Blackburn,
Másnap te és Cicely megesküsztök.

Mosby

S a hozománya több lesz, mint mondám.

Blackburn

Ott jő a férje. Mosby, én megyek.

Arden és Franklin jön.

Alice

Ni, itt közelg a férjem, jókor épp,
Kérdezze meg maga őt, Mosby úr.

Blackburn el.

Mosby

Londonban voltam tegnap, Arden úr, s Green,
Sir Anthony Aucher[35] egy követője[36],
Az apátság földjét, mit birtokol,
Valami ürüggyel nekem ajánlá:
Uram, a föld nem a magáé, mondja?
Van benne másnak is érdekeltsége?

Arden

Mindjárt megválaszolom a kérdést.
Alice, készítsd a reggelim, mennem kell.

Alice el.

Mi azt a földet illeti, enyém
Királyi adománylevél útján.
S egyedüli jogot tartok nőmre is;
Tudom, meg akar fosztni szerelmétől:
Gazember, mit keresel itt vele?
Ilyen aljas szolgával nem közösül.

Mosby

Eszemben sem volt, hozzád jöttem, Arden;
De ezt a sértést zsebre nem teszem…

Franklin

Mert mit tesz?

Mosby

Bosszut állok a nagyszájún.

Arden előrántja Mosby kardját.

Arden

Így, nyikhaj; nem viselhet kardot itt,
A kontároknak[37] tiltja a törvény[38];
Én ezt joggal teszem. Használja most
Árját, hímzőtűjét s vasalóját,
Mert ez velem jön; s szóm jegyezze meg,
Te ruhafoltozó, neked beszélek:
Ha újra házam közelében érlek,
Úgy mankón kúszol el lábad helyett.

Mosby

Oh, Arden úr, nagyon megbántott most:
A világhoz fellebbezek, s Istenhez.

Franklin

Hogy ruhafoltozó valál, tagadnád?

Mosby

Az mérjen, ami vagyok, s nem mi voltam.

Arden

S mi más vagy most, mint bársonyba bújt szolga,
Csaló intézö s aljas lelkü paraszt?

Mosby

Úgy most, hogy felböfögted és kihánytad
Pöffeszkedő szived undok mérgét,
Halld szóm: ahogy szándékom az Istennel
S választott szentjeivel élni mennyben,
Úgy nem hajlék nőd elcsábítni soha;
Ő tudja, s lássa az egész világ.
Szerettem egykor – nem tehettem mást,
Szépsége lángra gyújtá szívem; Arden,
Bocsáss meg! Ám idő kioltá lángom;
S habár most látogatom házadat,
Húgom kedvéért, szobalánya végett,
S nem őmiatta. Élvezd nőd soká:
Pokol tüze s dühös bosszú hulljon rám,
Ha őt beszennyezem vagy téged megsértlek.

Arden

Elült szivem halálos gyűlölete
E vallomásodtól, s barátok leszünk,
Ha mindez igaznak bizonyul, Mosby.
A durva jelzöket, miket mondék,
Felejtsd el: így beszélni volt okom,
Mert minden kenti[39] lovag s úriember
Tirólatok fecseg az asztalnál.

Mosby

Van, kit rágalmazó nyelv hírbe nem hoz?

Franklin

Úgy, Mosby, a pletykát hogy elkerülje,
Mert szóbeszéden múl' minden becsűlet,
Kerülje el Arden házát eztán.

Arden

Kerülje? Sőt, gyakrabban látogassa[40]:
Csak lássa a világ, hogy bízok nőmben.
Ha hirtelen kitiltnám házamból,
Erősítném a terjedő pletykát csak.

Mosby

Hitemre, Arden úr, igazt beszél,
S ezért elidőzök kicsinykét itt,
Beszéddel míg betelnek ellenségink,
S abbahagyják, s beismerik, remélem,
Mily oktalanul sértettek meg minket.

Arden

S én Londonban leszek egész időben,
Hogy lássák, mily könnyen veszem szavuk.

Jön Alice egy tál levessel és Michael székekkel.

Alice

Üljön le, férjuram; kihűl levese.

Arden

No, jöjjön, Mosby úr, leül hozzánk?

Mosby

Nem ehetek, de leülök barátként.

Arden

Michael, lovainkat készítsd elő.

Michael el. Arden megkóstolja a levesét, aztán megáll az evésben.

Alice

M'ért állt meg, férjuram? Miért nem eszik?

Arden

Nem jól vagyok; e lében van valami,
Mi nem egészséges: te főzted, Alice?

Alice

Én, s ez az oka, hogy nem ízlik. (Földhöz vágja a levest) Semmi,
Amit csinálok, nem tetszik magának;
Tán mondja, hogy meg akarám mérgezni.
Megszólalok vagy oldaltpillantok csak,
S azt képzeli máris, hogy félreléptem.
Itt van, kit oly gyakran fejemhez vág:
Most rám bizonyul vagy magam tisztázom.
(Mosbyhoz) Te mondd e bizalmatlan embernek meg,
Te, ki legszívesebben lógni látnál:
Mi több kegyet kaptál te tőlem, Mosby,
Mint csókot érkezéskor s távozáskor[41]?

Mosby

Megsérti magát s engem ily gyanúval:
Szeretö férje nem féltékeny, hölgyem.

Arden

Nohát, magam csak rosszul érzem én,
S máris magát vádolja, asszonyom?
Franklin, nálad van egy kis mitridátum[42];
Beveszek egy kicsit, hogy baj ne légyen.

Franklin

Tedd, és szálljunk nyeregbe íziben;
Lefogadom, sokkal jobban leszel.

Alice

Ide a kanalat, megeszem én;[43]
Bár lenne méreggel színültig telt,
Úgy véget érne gondom és bajom.
Gyötörtek így valaha védtelen nőt?

Arden

Nyugodj meg; bízok benned, édesem.

Alice

Ha mégsem, Arden, Isten bosszut áll;
Mert nem szerette férjét jobban nő,
Mint téged én.

Arden

Tudom; ne panaszkodj már,
Nehogy könnyezve feleljek megint.

Franklin

Elég az enyelgésbül, induljunk.

Alice

Ne sértsen azzal a keserü szóval;
A karomban menjen Londonba Arden.

Arden

Kelletlenül megyek el, ám muszáj.

Alice

Londonba mégy hát, s engemet itthagysz?
Ó, hogyha szeretsz, jó Arden, maradj.

Arden habozik.

De ha ügyed oly fontos, menj, ha akarsz,
Majd elviselem, ahogyan lehet;
De írj Londonból minden héten, sőt,
Minden nap, s ne maradj tovább, mint muszáj,
Nehogy a bánatomba belehaljak.

Arden

Írok majd minden második dagálykor[44];
Ég véled, édes, amíg látjuk egymást.

Alice

Ég áldja, férjuram, ha így akarja;
S mivel maga viszi el, Franklin úr,
Hogy vissza is sürgesse, ezt adom. (Megcsókolja)

Franklin

S ha marad, az nem énmiattam lesz.
Ég áldja, Mosby; tartsa esküjét.

Mosby

Remélem, nem féltékeny már reám.

Arden

Nem, Mosby; mostantól gondoljon rám
Legjobb barátjaként, s igy áldja ég.

Arden[45] és Franklin el.

Alice

Örülök, hogy elment; majdnem maradt,
De figyeléd, hogy abbahagytam akkor?

Mosby

Igen, Alice, ügyesen játszottál.
De milyen gazfickó az a Blackburn!

Alice

Miért, hát nem kitűnö mérget adott?
Valami finom ínyencséget vártam,
Mi a levesnek kellemes ízt ád:
De e por éktelen s feltűnö[46] volt;
S oly jól van Arden, mint előtte volt.

Mosby

Ha csak három kanállal többet eszik,
Beléhal és szerelmünk folytatódhat.

Alice

Nahát, fog is, még ha életben is van.

Mosby

Azt nem lehet, hiszen megesküdék,
Hogy nem csábítgatlak sosem többé,
S nem ostromollak újra, míg ö él.

Alice

Nem is kell, mert majd ostromollak én.
Szerelmem egy eskü miatt feladnád?
Minthogyha én nem esküdék meg volna
S adám vón' néki kezem a templomban!
Ugyan; az eskü szó, s a szó csak szél,
S a szél csapong: miből levonható,
Hogy eskühöz ragaszkodni botorság.

Mosby

Szép levezetés; ám engedelmével,
Enyémet én megtartom, amig él.

Alice

Jó, tedd, s ne bánd, idője már kevés;
Mert hogyha olyan elszánt vagy, mint én,
Meggyilkoltatjuk az utcán jártában.
London sok csapszékében lógnak latrok,
Kik, úgy hallám, gyilkolnak aranyért.
Jól megfizetjük őket, hogy lecsapják.

Green[47] jön.

Mosby

Alice, ki jő amott? Te ismered?

Alice

Menj, Mosby: reményem szerint oly jő,
Ki gyakorlatba átteszi tervünk.

Mosby el.

Green

Jó, hogy találkozunk, Ardenné asszony.
Sajnálom, hogy nincs itthon az ura,
Mikor őt szándékoztam felkeresni:
De mégse fáradék hiába tán,
Ha maga is fel tud világosítni
A kérdésben, mit tudni akarok.

Alice

Mi lenne az, Green mester? Válaszolok,
Ha szabad s biztosat tudok felelni.

Green

Hallám, hogy férje kapta meg nemrég
Faversham apátságának földjét
Királyi adománylevél útján,
Mellyel minden korábbi adomány
– Miből nekem is volt – érvényét veszti;
S az érdekeltségem most semmis így.