A fordítás alapjául szolgáló eredeti mű címe:

World-Class Brain: The Edge that Helps Top Performers Succeed, and How You Can Develop It

Published in 2019 and revised in 2020 by Harvest AS, Hallagerbakken 42, 1256 Oslo, Norway.

Copyright © Harald S. Harung and Frederick Travis 2020

Hungarian translation © Olgyay Ádám, Gergó Dávid, Kafka Viktor, 2026

Hungarian edition © BeToGather Kft., 2026

All rights reserved.

Minden jog fenntartva.

A könyv – a szerző és a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészben, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formátumban és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést, vagy az információrögzítés bármely formáját.

Kiadja a BeToGather Kft., Budapest, 2026

Felelős kiadó: Olgyay Ádám, a BeToGather Kft. ügyvezetője

A könyv megjelenését támogatták: Maharishi Védikus Tudománya Alapítvány, Pesti Házak Zrt., Gönczi Emese és Hegely Péter meditálók

Kiadásmenedzsment: booxpert.hu / Borsos Bence

Fordítás: Olgyay Ádám, Gergó Dávid, Kafka Viktor

Borító: Lénárd György

Szerkesztés: Peiker Éva

Tördelés: Madarász György

Korrektúra: Kótai Kata, Ligeti Szilvia

Nyomtatta: Alföldi Nyomda Zrt.

ISBN 978-615-02-7049-4

E könyv célja, hogy hozzájáruljon a jobb teljesítményhez és egy boldogabb világhoz.

Tartalom

A magyar kiadó előszava

A szerzők bevezetői

ELSŐ FEJEZET
A titok feltárul: integrált agyműködés

MÁSODIK FEJEZET
Agyi integritás a világklasszis sportolóknál

HARMADIK FEJEZET
Agyi integráció és morális fejlődés a topmenedzsereknél

NEGYEDIK FEJEZET
Agyi integráció és a zenészek csúcsélményei

ÖTÖDIK FEJEZET
A teljesítményt kifejező univerzális érték

HATODIK FEJEZET
Az agy integrált működésének részletes megértése

HETEDIK FEJEZET
Hogyan fejlesszük az agyi integrációt

NYOLCADIK FEJEZET
Hogyan fejleszti a Transzcendentális Meditáció az agyi integrációt

KILENCEDIK FEJEZET
Csúcsélmények és magasabb tudatállapotok

TIZEDIK FEJEZET
Az integrált agytól az integrált szervezetekig

TIZENEGYEDIK FEJEZET
Az integrált agytól az integrált társadalomig

Utószó

Köszönetnyilvánítások

Felhasznált irodalom

A szerzőkről

A magyar kiadó előszava

Az emberiség történetében mindig különleges érdeklődés övezte a kiemelkedő teljesítményt. Mi teszi lehetővé, hogy egyes emberek – sportolók, művészek, vezetők vagy tudósok – a saját területükön a legmagasabb szintet érjék el? A modern tudomány sokáig elsősorban külső tényezőkben kereste a választ: gyakorlásban, oktatásban, tapasztalatban vagy genetikai adottságokban. Az elmúlt évtizedek kutatásai azonban egyre világosabban mutatják, hogy a kulcs valójában mélyebben, az emberi idegrendszer működésében rejlik.

Harald S. Harung és Frederick Travis könyve ezt az alapvető felismerést tárja fel. Kutatásaik rámutatnak arra, hogy a világklasszis teljesítmény mögött egy különleges neurofiziológiai állapot áll: az integrált agyműködés. Amikor az agy különböző területei harmonikusan együttműködnek, a gondolkodás tisztábbá, az észlelés élesebbé, a döntéshozatal gyorsabbá és kreatívabbá válik. Ebben az állapotban az ember nemcsak hatékonyabban működik, hanem gyakran olyan élményeket is átél, amelyeket a pszichológia „csúcsélménynek” nevez.

A könyv különleges jelentősége abban áll, hogy nem pusztán leírja ezt az integrált agyműködést, hanem bemutatja azt a módszert is, amely képes azt rendszeresen fejleszteni: a Transzcendentális Meditáció technikáját.

A Transzcendentális Meditáció tanáraként számomra különösen fontos, hogy ez a téma ma már nem csupán filozófiai vagy spirituális megközelítésben jelenik meg, hanem a modern idegtudomány eszközeivel is vizsgálhatóvá vált. Az EEG-mérések, az agyi koherencia kutatásai és a hosszú távú pszichológiai vizsgálatok egyre világosabban mutatják meg, hogy a rendszeres transzcendálás – az elme természetes lecsendesedése a gondolatokon túl – mélyreható változásokat hozhat az idegrendszer működésében.

A Transzcendentális Meditáció különlegessége abban rejlik, hogy nem koncentrációt vagy mentális erőfeszítést igényel. Éppen ellenkezőleg: az elme természetes hajlamát követve lehetővé teszi, hogy a gondolkodás finomabb és még finomabb szintjein keresztül elérjük a tudat legcsendesebb, mégis legéberebb állapotát. A modern kutatások ezt az állapotot „pihenő éberségnek” (restful alertness) nevezik – egy olyan neurofiziológiai mintázatnak, amelyben a mély pihenés és a teljes éberség egyszerre van jelen.

Ez a könyv meggyőző módon mutatja be azt, hogy az ilyen állapotok nem csupán a meditáció alatt jelennek meg. Hosszabb gyakorlás során az idegrendszer fokozatosan stabilizálja ezt a működést, és az integrált agyműködés egyre inkább a mindennapi élet részévé válik. A kutatások szerint ez nemcsak az egyéni teljesítményt növeli, hanem hozzájárulhat a kreativitás, az etikus gondolkodás és az együttműködés fejlődéséhez is.

A könyv ezért túlmutat a személyes fejlődés témáján. A szerzők egy tágabb perspektívát is felvázolnak: hogyan vezethet az egyének tudatának fejlődése integráltabb szervezetekhez, és végső soron harmonikusabb társadalmakhoz. A történelem során gyakran éppen az ilyen belső átalakulások nyitottak új korszakokat a kultúrában és a gondolkodásban.

Magyar olvasóként különösen inspiráló látni, hogy ezek a kérdések ma már a tudományos diskurzus részévé váltak. A Transzcendentális Meditáció több mint öt évtizede jelen van a világban, és emberek milliói tapasztalták meg gyakorlati előnyeit. A modern kutatások most egyre pontosabban mutatják meg azt a neurofiziológiai mechanizmust, amely e tapasztalatok hátterében áll.

Remélem, hogy ez a könyv hozzájárul ahhoz, hogy az olvasó új szemszögből tekintsen az emberi teljesítményre, az elme működésére, és saját belső lehetőségeire. Az emberi potenciál kulcsa az idegrendszer integrált működése. A valódi kérdés tehát nem az, hogy képesek vagyunk-e fejlődni, hanem az, hogy hajlandóak vagyunk-e felfedezni saját tudatunk mélyebb rétegeit.

Olgyay Ádám
a Transzcendentális Meditáció tanára

A szerzők bevezetői

Ez a könyv a világszínvonalú teljesítményről szól. Mivel az élet és a teljesítmény sokrétű és összetett jelenség, maga a könyv is multidiszciplináris szemléletű. Számos területet érint, többek között a teljesítménykutatást; az agy, a test és a gének működését; a fejlődéslélektant – beleértve az erkölcsi gondolkodást, a motivációt és az énfejlődést –, a csúcsélményeket és a tudat magasabb állapotait; a vezetést, a menedzsmentet, valamint a szervezeti működést és fejlődést; a szociológiát és a társadalmi fejlődést; a gyakorlás, a tanulás és az oktatás kérdéseit; továbbá a sportot, a zenét, a számítógépes programozást és a kvantumfizikát. Annak érdekében, hogy ez a széles körű tudás mindenki számára könnyen hozzáférhető legyen, igyekeztünk az ismereteket egyszerű és jól olvasható formában bemutatni.

Terminológiai megjegyzés

Ez a könyv a modern nyugati tudományt és az Indiából származó ősi védikus tudáshagyományt – amelyet napjainkban Maharishi Mahesh Yogi Maharishi Védikus Tudományként fejt ki – integrálva kíván átfogó képet adni a csúcsteljesítményről és az emberi lehetőségek kibontakozásáról. A modern tudomány fogalmai közé tartozik többek között az agyi integráció, a csúcsélmények, az erkölcsi érvelés, valamint az ego- vagy énfejlődés. A Maharishi Védikus Tudomány fogalmai közé tartozik a transzcendentális tudat, az egységtudat, a tudat magasabb állapotai, valamint a kollektív tudat. A szövegben mindkét fogalomkörre történnek hivatkozások.

Védjegyek

A Transzcendentális Meditáció®, TM®, TM-Szidhi®, Maharishi Védikus® és Maharishi International University védett márkanevek, amelyeket az Egyesült Államokban licenc alapján vagy engedéllyel használnak. A Performeasure® Assessment a Brain Integration Systems AS (Oslo, Norvégia) védjegye az Egyesült Államokban. A könyvben – a gördülékenyebb olvashatóság érdekében – nem tüntettük fel mindenhol a védjegyjeleket.

Az élsportolók olykor megtapasztalják a „zóná”-t. Az intenzív verseny közepette az idő hirtelen lelassul vagy felgyorsul. A teljesítményük könnyeddé, spontánná és magas színvonalúvá válik. Mély belső boldogságot és kapcsolódást éreznek. És mindent rendkívüli tisztasággal látnak.

Évekkel ezelőtt magam is átéltem ezt az élményt, amikor magas szinten versenyeztem tájfutóként. Ez azért különösen megterhelő sportág, mert nem elég gyorsan futni, miközben olyan akadályokkal kell megküzdeni, mint a sűrű erdők, sziklamezők, magas fű és sziklaszirtek, hanem teljes éberséggel kell navigálni térkép és iránytű segítségével, hogy megtaláljuk az ellenőrző pontokat – azokat a kis zászlókat, amelyeket a pálya kijelölésére helyeztek el.

Egy hazai, norvégiai verseny során már a rajttól kezdve jó érzésem volt. A navigáció könnyű volt, a futás könnyed és örömteli. Megszokott élményeimmel ellentétben, ahogy a verseny haladt, egyre fokozódó felvillanyozódást és energiát éreztem. A célegyenes előtti utolsó emelkedőn úgy éreztem, mintha lebegnék.

És megnyertem a versenyt.

Ezt követően ugyanezt a zónaélményt tapasztaltam meg egy még nagyobb versenyen is: egy háromnapos nemzetközi tájfutóversenyen Svédországban. Az első két napon jó eredményeket futottam. Tudtam, hogy ha a harmadik napon is kielégítő szinten teljesítek, megnyerem a korosztályom összetett versenyét.

A harmadik verseny alatt a navigáció különösen könnyen ment, szinte automatikusan. Éber voltam, ugyanakkor nyugodt is. Mintha az ellenőrző pontok kerestek volna engem – szerencsés voltam, mindegyiket gyorsan megtaláltam. Sőt, szinte meglepődtem, amikor az utolsó ellenőrző pont hirtelen feltűnt a szemem előtt.

És összesítettben az első helyen végeztem.

Egyes tájfutóversenyeknek van egy különleges csavarja: éjszaka rendezik meg őket. Ilyenkor zseblámpát kell használni ahhoz, hogy lássuk, merre megyünk, hogy olvassuk a térképet és az iránytűt, és hogy észrevegyük a kis zászlókat. Magasan voltunk egy fennsíkon az északnyugat-angliai Tóvidéken. Jól éreztem magam, és erősnek – szinte a legyőzhetetlenség érzése töltött el.

Ahogy a korábbi versenyeken átélt zónaélményeimben is, amikor jelen van az eufória, mind a navigáció, mind a futás magas szinten működik, és a verseny spontán módon, természetesen bontakozik ki. A tájfutóverseny összes különböző eleme egyetlen kiemelkedő teljesítményben áll össze, és az ember intenzív örömöt érez.

Megnyertem a brit éjszakai tájfutóbajnokságot, és az „Éjszaka Lovagja” címet kaptam.

Akkoriban még soha nem hallottam a zónáról, avagy a „csúcsélmények”-ről. Soha nem felejtettem el ezeket a mély tapasztalatokat. Később tanulmányoztam más emberek csúcsélmény-beszámolóit, és eltűnődtem azon, vajon mi történik az agyban, amikor az ember a zónában van. Miben különbözik az agy működése csúcsélmények közben? Szerencsére egyetemi tanárként, egy kiváló agykutatóval a közelemben, volt lehetőségem ezt kideríteni.

Erről szól a könyvünk.

Harald S. Harung

* * *

2008-ban, egy kora nyári délutánon, Harald bejött az irodámba. Éppen két tanulmányt publikáltam, amelyekben olyan személyeket vizsgáltam, akik átlagosan huszonnégy éve gyakorolták a Transzcendentális Meditáció technikáját, és akik a magasabb szintű emberi fejlődés tapasztalatait élték meg. Élményeik bizonyos tekintetben hasonlítottak a zónában lévő sportolókéihoz: a kapcsolódás a mindenséggel, rendkívüli éberség, határtalanság, könnyedség, mély belső béke.

A két tanulmányomban azonosítottam, mi volt más az ő agyukban. Röviden: az agyuk integráltabb volt, és én kidolgoztam egy skálát az integráció szintjének mérésére.

Harald nem sokkal korábban publikált cikkeket, amelyekben tizenhat különböző országból származó sikeres üzletemberek, művészek, írók és tudósok transzcendentális élményeiről számolt be. Írásaiban ezeknek a személyeknek a szubjektív élményeiről írt, és elgondolkodott azon, hogy mi zajlik az agyukban.

Megosztottuk egymással az eredményeinket, és megvitattuk, vajon a sikeres emberek ugyanazt az agyi integrációs mintázatot mutatják-e, mint amit a Transzcendentális Meditáció hosszú távú gyakorlóinál megfigyeltünk.

Arról beszélgettünk, hogy az egyéni élmények hátterében az agy működése áll. Például amikor fáradt vagy, az információk lassabban áramlanak az agy hálózatai között, különösen a frontális, végrehajtó funkciókat ellátó agyi területeken – az agy vezérigazgatójánál, vagyis a CEO-nál. Elveszítjük a képességünket arra, hogy átlássuk a nagy egészet, hogy tervezzünk, vagy hogy élvezzük a tapasztalataink pozitív oldalát.

A magasabb szintű agyi integráció azt jelenti, hogy az agy egyes területei összehangoltan működnek. Képessé válunk arra, hogy az automatikus érzelmi válaszokat a múltbeli emlékek, valamint a jelenlegi terveink és tapasztalataink kontextusába helyezzük. Ez a képesség elengedhetetlen a sikeres teljesítményhez az élet bármely területén.

Logikus tehát, hogy a magas szinten teljesítők – legyenek akár sportolók, akár menedzserek, akár zenészek – fokozottabb agyi integrációt mutatnak. És ez lehet a kulcsa kiváló teljesítményüknek.

Harald és én úgy döntöttünk, hogy együttműködünk. Kíváncsiak voltunk arra, miben különbözik a csúcsteljesítők agya az átlagemberekétől.

Erről szól a könyvünk.

Frederick Travis

ELSŐ FEJEZET

A titok feltárul:
integrált agyműködés

Ezzel a fejezettel indul kutatásunk a kérdés megválaszolásához vezető úton: mi rejlik a világklasszis teljesítmény mögött? Olyan kutatási eredményeket idézünk, amelyek megmutatják, hogy az életkor, a munkatapasztalat, az oktatás, a gyakorlás és az anyagi ösztönzés hatása elenyésző a teljesítményre. Arra jutottunk, hogy az élet különböző területein elért kimagasló teljesítményhez – az említettek helyett – integrált agyműködésre van szükség.

Mindenki tisztában van Albert Einstein géniuszával, aki relativitáselméletével forradalmasította a fizikát. Vágyunk arra, ami Einsteinnek megadatott: a csúcsteljesítményre való képességre. Mindannyian a lehető legteljesebben szeretnénk képességeinket kibontakoztatni, azért, hogy sikeresek és boldogok lehessünk. Szeretnénk megélni a zónaélmény tapasztalatát, amelyről Einstein így fogalmazott:1

Akkor érezzük magunkat szabadnak, amikor nem azonosulunk a saját korlátainkkal és hiányosságainkkal. Ilyenkor mintha egy kis planéta egy pontján állnánk, és ámulattal néznénk a hideg, szép és kifürkészhetetlen örökkévalóságot, amely mélyen megérint minket. Ilyenkor élet és halál egybefolyik, és nincs sem evolúció, sem végzet: csak a létezés.

Mit tudnak a csúcsteljesítményre képes emberek? Ahhoz, hogy ezt kiderítsük, kiváló képességű személyekkel vettük fel a kapcsolatot, és agyi működésüket elektroenkefalográf- (EEG-) készülékkel vizsgáltuk. A viselkedést az agyműködés határozza meg, így a kiemelkedően teljesítő emberek agyának is kiemelkedőnek kell lennie. Mi is erre jutottunk. Az agyuk másképp működött, mint az átlagembereké.

Mielőtt belemerülnénk a témába, tisztázzunk néhány általánosan elterjedt tévképzetet a csúcsteljesítménnyel kapcsolatban! Azt gondolhatnánk, hogy a kor, a munkatapasztalat, az oktatás, a gyakorlás vagy a különböző ösztönzők határozzák meg a teljesítményt, de ez nem így van. Az említett öt tényező közül egyik sem mérvadó. A továbbiakban tudományos kutatási eredményeket ismertetünk ezzel kapcsolatban.

Meghatározza-e az életkor a teljesítményt?

Azt látjuk, hogy az idő előrehaladtával arányosan javul a teljesítmény gyerek- és kamaszkorban. Ahogy egyre több tapasztalatot gyűjtünk, olvasóink közül sokan azt gondolhatják, hogy a teljesítmény felnőttkorban is folyamatosan jobb lesz.

Frank Schmidt és John Hunter2 amerikai kutatók nyolcvanöt év kutatási anyagát foglalták össze. A kutatásokban felnőtt munkavállalók milliói vettek részt. Kimutatták, hogy a kornak gyakorlatilag nincs hatása a teljesítményre. Tehát akár huszonöt, akár negyvenöt évesek vagyunk, a teljesítmény alapvetően ugyanaz. Ezt követően brit kutatók publikáltak3 egy másik metaanalízist, amely nagyon hasonló eredményeket hozott.

Az élet különböző területein a húszas éveink elején érjük el az optimális teljesítményszintet, ez megmarad felnőttkorunkra is. Az optimális teljesítményszint állandósága arról árulkodik, hogy az agyunk irányítja a gondolkodásunkat és a cselekedeteinket, és hogy az agy természetes érési hullámokban – a génjeink kódolása szerint – fejlődik, születésünktől huszonöt éves korunkig.

Fontos megjegyezni, hogy a természetes érés folyamatos élmények következménye, amelyek formálják és finomítják az agyban végbemenő változásokat. Elméletileg mindannyian képesek vagyunk felnőttkorban is fejleszteni a teljesítményünket, ha kihasználjuk azokat a lehetőségeket, amelyek segítik az agyműködés további finomodását. Ennek ellenére a fent idézett kutatásban azt találták, hogy a munkatapasztalat önmagában a felnőttek teljesítményszintjének mindössze 3 százalékáért felelős. Ezt támasztja alá az a tény is, hogy a legtöbb munkahelyi teljesítmény csupán a kihívások megoldásához szükséges képességeket és válaszreakciókat veszi igénybe és erősíti, arra viszont nem elegendő, hogy növelje az agyi integráció szintjét.

De mi a helyzet az oktatással?

Sajnos a fenti kutatásból az is kiderült, hogy az oktatásban eltöltött évek a felnőttkori teljesítmény mindössze 1 százalékáért felelősek. Az álláskeresők körében végzett vizsgálat szerint a jó tanulmányi eredmények nem korrelálnak a munkakeresés sikerességével.

A tanulás természetesen elengedhetetlen ahhoz, hogy elsajátítsunk egy szakmát. Lehetővé teszi, hogy érdekesebb munkát találjunk, és ez már önmagában is felér a jutalommal. De vajon miért nem járul hozzá a nagyobb teljesítményhez? A jelenlegi oktatási rendszer a tényekre, az elméleti tudásra és a készségekre helyezi a hangsúlyt (pl. a számítógépes vagy kommunikációs készségekre). Ha elolvasunk egy könyvet, vagy beiratkozunk egy tanfolyamra – legyen az bármilyen izgalmas –, intellektuális tudást szerzünk, ami alapvetően nem finomítja az agyműködésünket, inkább csak megerősíti a kapcsolatokat a jelenleg használt agyi területek között. Ahhoz, hogy jelentős változást érjünk el a teljesítményünk és a boldogságunk terén, az agyunk és az elménk alapvető fejlesztésére van szükség. Sajnos úgy tűnik, hogy a jelenlegi, intellektusalapú oktatási rendszerünk nem hozza el számunkra ezt a mélyebb változást.

Gyakorlás?

A gyakorlás jótékony hatását a teljesítményre az amerikai Rockefeller Egyetem és a UCLA agykutatásai is alátámasztják, amelyeket a Nature folyóiratban publikáltak. A kutatók korszerű technológiát alkalmazva 73 000 neuront figyeltek meg egerek agyában, miközben a rágcsálók egy feladat elsajátításán dolgoztak. A vizsgálatok azt mutatták, hogy az ismételt gyakorlás megszilárdítja az idegi pályákat: az instabil emlékezeti reprezentációk stabillá válnak, ami javuló teljesítményhez és a készségek mesteri szintű elsajátításához vezet.4

De vajon mennyire meghatározó a gyakorlás szerepe a teljesítmény alakulásában? Attól függ! – írja Brooke Macnamara,5 aki 88 tanulmányt tekintett át a szándékos gyakorlásról (deliberate practise) és a teljesítményről, különböző tevékenységeket vizsgálva. A szándékos gyakorlás nem más, mint a strukturált tevékenységek elkötelezett gyakorlása. E tevékenységek azt a célt szolgálják, hogy egy adott területen fejlesszék a teljesítményt. Anders Ericsson6 e kifejezés megalkotója, szerinte a szándékos gyakorlás a komfortzónánkon kívül eső, erőfeszítést igénylő ismétlést és kemény munkát jelenti, valamint a jól meghatározott, speciális célokat, a teljes figyelmet, a visszajelzést, valamint a visszajelzések alapján az erőfeszítések megváltoztatását. Azt írja, hogy a profi teljesítők rendkívüli képessége az éveken át tartó fáradságos munka eredménye, nincsenek rövidítők. Ericsson arra a következtetésre jut, hogy a szándékos gyakorlásnak jóval nagyobb hatása van a teljesítményre, mint ha egyszerűen csak ismételgetnénk egy bizonyos tevékenységet.

Azonban Macnamara azt találta, hogy a szándékos gyakorlás jótékony hatása is korlátozott. A szándékos gyakorlás felelős a sportteljesítmény 18 százalékáért, a zenei teljesítmény 21 százalékáért, valamint a játékok során elért teljesítmény 26 százalékáért. Ez azért lehet így, mert az ismétlődő tevékenységek gyakorlása motorikus áramköröket hoz létre az agyban, hogy ezáltal automatikusan irányíthatóvá tegye a teljesítményt. Nem kell azon gondolkodnod, hogyan fogsz reagálni. Automatikusan lendíted a teniszütőt, ugrasz át a magas léc felett, vagy játszod el ugyanazt a dalt a zongorán, amit már több ezer alkalommal megtettél korábban.

De ha tudásalapú tevékenységről van szó, mint amilyen például a számítógépes programozás vagy az értékesítés, a gyakorlás a teljesítményszinthez kevesebb mint 1 százalékkal járul hozzá. Az ilyen szakmákban folyamatosan alkalmazkodni kell az aktuális igényekhez, nem elég, ha csak rutinból cselekszünk.

A szándékos gyakorlás átlagos hatása a különböző tevékenységek esetében 12 százalék volt. Azonban azon tanulmányok alcsoportjában, amelyek szigorúbb teljesítményértékelést alkalmaztak, a gyakorlás átlagosan csupán a teljesítményváltozás 5 százalékát tette ki. Macnamara ezt így foglalja össze:

A szándékos gyakorlás fókuszba helyezése fontos elméleti megközelítését nyújtja a szakértői teljesítménynek, ám azt az állítást, miszerint az egyéni teljesítménybeli különbségek nagyrészt a szándékos gyakorlásnak köszönhetők, az elérhető empirikus bizonyítékok nem támasztják alá.

Azt a következtetést, miszerint a gyakorlás csak korlátozott módon segít elérni a világklasszis teljesítményt, egy másik – szintén Macnamara által vezetett – kutatás7 is megerősítette. E kutatás ötvenkét adatbázis alapján vizsgálta a szándékos gyakorlás és a kiváló sporteredmények közötti összefüggést. E kutatás eredménye szerint a gyakorlás mindössze 1 százalékban határozta meg az élvonalbeli sportolók teljesítményének különbségeit (nemzeti és nemzetközi szinten). Ahogy Macnamara összefoglalja:

Az edzés az élvonalbeli sportolóknak szükséges ahhoz, hogy magas terhelhetőséget érjenek el a versenyek idején, viszont egy adott szint után lényegében nem az edzés mennyiségén múlik az, hogy ki ér el jó eredményeket, és ki jut el ténylegesen a csúcsra.

Nem a gyakorlat teszi a mestert. Ismerjük a mondást, miszerint „gyakorlat teszi a mestert”. Helyesebb azonban, ha úgy fogalmazunk, hogy „a gyakorlat állandóságot hoz”. Ha egy adott feladatot újra és újra elvégzünk, akkor az agy működésében és viselkedésében mintázatokat alakítunk ki. A „gyakorlat teszi a mestert” mondás korábban állta csak meg a helyét, amikor az egyszerű, kétkezi munka volt a jellemző – például az ácsmesterség, a cipőkészítés vagy a kenyérsütés. Manapság a feladatok komplexitása, az automatizáció és a feladatvégzés sebességének növekedése miatt egyre több munka válik tudásalapúvá. Minden szituáció új és részletes elemzést igényel. Ezért születtek meg azok a tanulmányok, amelyek szerint a gyakorlásnak szinte zéró hatása van a tudásalapú teljesítményre. Ebből következik az, hogy az idő előrehaladtával a gyakorlás egyre kevésbé fog hozzájárulni a csúcsteljesítményhez.

Ösztönzők?

Létezik még egy tévhit a csúcsteljesítménnyel kapcsolatban: ha szeretnél az emberek teljesítményén javítani, akkor ösztönözd őket, leginkább pénzzel. Azonban az ösztönzők teljesítményre gyakorolt hatása a munka típusától függ. Ha falat építesz, akkor az ösztönzők segíthetnek a teljesítmény növelésében. De ha vállalkozást viszel, vagy bármilyen más szellemi munkát végzel, az ösztönzőknek káros hatása is lehet.8 Ahogy már említettük, az egyszerű kétkezi mesterségtől a kifinomultabb szellemi tudást igénylő szakmák irányába haladva át kell gondolnunk, hogy mi motiválja az embereket arra, hogy jól végezzék a munkájukat. A sok pénz akár csökkentheti is azt a belső motivációt, ami lényegében a világklasszis teljesítmény kulcsa.

Nézzünk meg néhány példát arról, hogy a kimagaslóan teljesítők belső motivációt találnak (látják az elvégzett feladat értelmét, örömüket lelik benne, szenvedélyesen élik azt meg, sőt, az is lehet belső motiváció, hogy korábbi önmagukat győzik le), és nem hatnak rájuk a külső motiváló tényezők (a győzelem, a pénz, a hírnév, a hatalom, a versenyzés).

Gondoljunk csak Steve Jobsra, az Apple alapítójára, aki visszatért, hogy megmentse az általa alapított vállalatot, amelyben évi egy dollárért dolgozott anélkül, hogy bármilyen részesedést kapott volna a cégből.9 A célja az volt, hogy a számítógépek nyújtotta élményt személyre szabja, és a vállalatát visszaterelje a megfelelő kerékvágásba, nem az, hogy pénzt keressen.

A sport világából említhetnénk Ole Einar Bjørndalent, akit a biatlon királyaként is emlegetnek, ő a legsikeresebb síző. Az olimpiai játékokon és a világbajnokságokon összesen 58 érmet szerzett, a legutolsót 2017-ben, 43 évesen. Az egyik cikk szerint, amelynek címe „Az érmek semmit sem jelentenek”,10 Ole Einar azt mondta, hogy ő nem érmeket gyűjt, hanem jó versenyélményeket.

A 2018-as olimpiai játékokon Phjongcshangban, Dél-Koreában, a sífutó Marit Bjørgen vált minden idők legeredményesebb téli olimpikonjává 8 aranyéremmel, 4 ezüsttel és 3 bronzzal – összesen 15 éremmel. Marit azt mondta, őt nem a pénz hajtja: „Mégis, mihez kezdjek négy- vagy tizenkétmillió dollárral? Nem lesz tőle jobb az életem.”11

Gének?

Egy másik tényező, amely megmagyarázhatja a teljesítményszintünket, a genetikai adottságunk. A kutatási eredményeket ismertető szakirodalom áttekintése alapján12 elmondható, hogy a genetika sokat számít a zenei és sportteljesítmény terén. Például a gyorsan összehúzódó izmok mennyisége, amely számos sportban fontos szerepet játszik, és genetikai adottságnak számít, nem növekszik az edzés hatására.13 Ugyanakkor ez természetesen nem azt jelenti, hogy ha nem születtünk különleges képességekkel, akkor ne is fogjunk neki a sportolásnak. Úgy véljük, jó, ha elfogadjuk a genetikai adottságainkat, de közben érdemes keresnünk annak a módját is, hogy az általunk kedvelt területeken hogyan tudnánk jobb működést elérni. Ezenfelül az elme és az agy fejlesztésére kellene koncentrálnunk, hogy a mindannyiunkra jellemző univerzális potenciál megmutatkozhasson.

Az integrált agyműködés a kulcs

Az EEG-méréseken alapuló kutatásunk szerint a csúcsteljesítmény kulcsa az integrált agyműködésben rejlik. Ez azt jelenti, hogy egy kiválóan teljesítő agy koherensebb. Az agy különböző részei, valamint a különböző feladatokért felelős területek együttműködnek – éppúgy, mint egy szimfonikus zenekar zenészei koncert közben. Egy kiválóan teljesítő agy relaxáltabb, éberebb és hatékonyabb (kevesebb energiát használ egy-egy feladat elvégzéséhez). Fred14 ennek a három különböző értéknek a viszonyát vizsgálta az agyi integritási skálában (a skála részletes ismertetését lásd később).

Kutatásunkban a kiváló, világklasszis teljesítményt nyújtó sportolók és vállalkozók lényegesen magasabb pontszámot értek el az agyi integritási skálán, mint a kontrollcsoport tagjai. A vizsgált 33 világklasszis sportolónak magasabb volt az agyi integritási szintje, mint a 33 átlagosan teljesítő sportolónak.15 És a vizsgált 20 topmenedzsernek is magasabb volt az agyi integritása, mint a 20 átlagos teljesítményszintű menedzsernek.16

A klasszikus zenészek körében végzett kutatásunk meglepő eredményekkel járt. Míg a 25 hivatásos klasszikus zenészünk agyi integritási szintje magas volt, a 25 amatőr klasszikus zenészünk pontszámai majdnem ugyanolyan magasak voltak.17 Ez magyarázható azzal, hogy azoknak, akik már gyerekként zenéltek – a profi és az amatőr zenészek úgyszintén –, az agya felnőttként integráltabban működik (lásd a hetedik fejezetet). Ugyanakkor a különbség a hivatásos és az amatőr zenészek között nincs feltétlenül összefüggésben a zenei képességekkel. Inkább abban különböznek, hogy mivel keresik a kenyerüket.

A csúcsteljesítőket az átlagosan teljesítők kontrollcsoportjával aszerint is összehasonlítottuk, hogy milyen az erkölcsi iránytűjük, és hogy milyen gyakran élnek át csúcsélményeket. Az agy integritásának, az erkölcsi gondolkodásnak és a csúcsélményeknek a pontjait összeadtuk, és ebből kalkuláltunk ki egy átfogó elme- és agyfejlettséget jelző értéket. Azt találtuk, hogy a magas szinten teljesítő sportolók, menedzserek és zenészek sokkal magasabb értékeket szereztek az elme- és agyfejlettséget tekintve, mint a kontrollcsoport tagjai.

* * *

Az agyi integráció kulcsfontosságú. Ahogy azt majd a hetedik fejezetben látni fogjuk, szerencsére vannak olyan módszerek, amelyekkel elősegíthetjük agyműködésünk életen át tartó, folyamatos fejlődését. Úgy gondoljuk, hogy az oktatás, a személyes fejlődés, a szervezetek és a társadalom szempontjából az állandó fejlődésnek mélyreható hozadéka és előnye van.

Ebben a könyvben néhány olyan világklasszis sportolót, menedzsert és zenészt is bemutatunk, akik részt vettek a kutatásunkban. Olvashatsz a karrierjükről, a sikereikről, és az optimális teljesítményeik közben átélt csúcsélményeikről. Azt is megtanulhatod majd, hogyan lehet növelni az integrált agyműködés szintjét.

És még ennél is tovább megyünk, hiszen arról is szót ejtünk majd, hogyan tehetjük tartóssá azokat a rövid ideig tartó csúcsélményeket, amelyeket életünk során egyszer-kétszer sokan átélünk. Vannak olyanok, akik számára ez a szubjektív tapasztalat nem spontán és időszakos, hanem a mindennapok realitása. Szerencsére mindannyiunknak megvan a lehetőségünk arra, hogy ilyen örömteli életet élhessünk.

És végül bemutatunk majd néhány kutatást arról, hogy az integrált aggyal rendelkező egyének integráltabb társadalmakat hoznak létre.

Ahogy a kétkezi munkát egyre inkább a tudásalapú munka váltja fel, az élet tempója felgyorsul, és a mesterséges intelligencia alkalmazása mind szélesebb körben terjed, úgy válik az elme és az agy magasabb szintű fejlettsége fontosabbá a kiemelkedő teljesítmény és a boldogság elérésében, egyéni és társadalmi szinten egyaránt.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.