Marc Dufumier

A termőföldtől
a tányérig

részlet

50
ALAPVETŐ KÉRDÉS
a mezőgazdaságról
és a táplálkozásról

corvina

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:
Marc Dufumier De la terre à l’assiette

© Allary Éditions, Paris, 2020
Published by special arrangement with Allary Editions in conjunction with their duly appointed agent 2 Seas Literary Agency and co-agent Livia Stoia Literary Agency
Hungarian translation © Horányi Krisztina, 2021

A borítót tervezte: Karcagi Klára

Kiadja 2021-ben a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

ISBN 978 963 13 6783 6

Elektronikus változat:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette: Ambrose Montanus

Előszó

A helyes táplálkozás ma megannyi kérdést vet föl. Az elmúlt ötven évben a mezőgazdaság eddigi legnagyobb forradalma ment végbe, és az emberek jogosan aggódnak az egészségükért és környezetükért.

Vannak-e növényirtószer-maradványok az általunk fogyasztott gyümölcsökben és zöldségekben? Okozhatnak-e ezek daganatos betegséget? Egészségesebb-e a bioélelmiszer? Csak a gazdagabbak számára elérhető? Lehet-e vele táplálni az emberiséget? Fogyóban van-e a vizünk? Holnap már rovarokat fogunk enni?…

Ezek a kérdések, amelyek tegnap még csak a szakembereket foglalkoztatták, ma már a fogyasztókat, az állampolgárokat nyugtalanítják, akiknek világos és hitelt érdemlő válaszokat kell kapniuk a tudósoktól.

E könyv célja, hogy jelenlegi tudásunk alapján választ adjon a mezőgazdasággal, táplálkozással és ökológiával kapcsolatos főbb kérdésekre. A válaszok nem mindig egyértelműek, de a közölt adatok lehetővé teszik, hogy mindenki maga alkosson véleményt – és talán azt is, hogy változtasson a szokásain.

Ez a munka annak az oktatói és kutatói tevékenységnek gyümölcse, amelyet a francia AgroParisTech (volt Nemzeti Agrártudományi Intézet) felsőoktatási és kutatási intézményben végeztem, és amelynek ma tiszteletbeli professzora vagyok, valamint annak a számtalan szakmai útnak köszönhető, amelyek révén felfedeztem a világban a különböző gazdálkodási formákat, és nem utolsósorban az előadásaim közönségével folytatott eszmecseréknek. Egybegyűjtöttem azokat a kérdéseket, amelyeket a leggyakrabban tettek fel nekem, és megpróbáltam válaszolni rájuk mindenki számára érthető stílusban. Megközelítésem szándékosan több tudományágat fog át mesterem, René Dumont szellemében, aki az összehasonlító mezőgazdasági tanszéket alapította, aminek később a vezetője lettem. Ezért hívom olykor segítségül az orvostudományt, a történelmet, a gazdaságot vagy éppen a földrajzot. És René Dumont-hoz hasonlóan, aki egyike volt az ökológia úttörőinek Franciaországban, én sem titkolom környezetvédő meggyőződésemet.

Tudósként az agroökológia ügyét támogatom: bebizonyosodott, hogy a kemizált és gépesített mezőgazdaság ártalmas az egészségünkre és a környezetre, de ma már birtokában vagyunk a tudásnak és azoknak a technikáknak, amelyek révén a hagyományos mezőgazdaság képes lesz megfelelően táplálni az emberiséget úgy, hogy közben megóvja a bolygót.

Az agrármérnök és tudós elkötelezettségével egyedül a megalapozott elemzésekben és bizonyított tényekben hiszek, valamint abban, hogy ezt a tudást tovább kell adni. Minden állampolgár és minden fogyasztó megérdemli, hogy világos és hiteles képet kapjon arról, hogy mi kerül a tányérjára és mi történik vidéken.

Remélem, ehhez hozzájárul ez a könyv is.

Marc DUFUMIER

1. Valóban rákkeltő a glifozát?

A glifozát úgynevezett „széles hatásspektrumú” gyomirtó szer, vagyis igen nagyszámú gyom kiirtására képes a mezőgazdasági területeken, vasúti töltések mentén, útszéleken, valamint közparkokban és kiskertekben. Jelenleg világszerte ebből a szerből adnak el a legtöbbet. Az amerikai Monsanto cég által az 1970-es években szabadalmaztatott és Roundup néven forgalmazott glifozát általános gyomirtóvá vált, amelyhez a későbbiek folyamán különféle hatásfokozó adalékanyagot adtak a Bayer, a Syngenta, a BASF és más multinacionális vállalatok.

A glifozát félelmetes hatékonyságú, ezért világszerte egyre kevesebb az olyan gazdálkodó, aki ne termesztene e molekulának ellenálló, génmódosított haszonnövényeket. Így aztán bátran használhatják a gyomirtót az összes gyom kiirtására, anélkül, hogy kárt okoznának az általuk termesztett transzgenikus1 növényekben. Ez lehetővé tette, hogy egyes gazdálkodók ún. „konzerváló” földművelési módot folytassanak, ami azt jelenti, hogy már nem szükséges felszántaniuk a mezőket, hogy betemessék a gyomokat. Ezáltal csökkenthetik a költségeiket, hiszen nem kell üzemanyagot vásárolni, mivel nem kell többé traktort használni a szántáshoz. A szántás beszüntetése egyúttal hozzájárul a földigiliszták megvédéséhez és érezhetően csökkenti a művelt földek humusztartalmának károsodását. Ez lenne a glifozáthasználat pozitív oldala? Azért legyünk csak óvatosak!

A környezetbarátnak hirdetett glifozátról hosszú ideig azt gondolták, nem káros az egészségre. De már tudjuk, hogy egyik lebomlási terméke, az amino-metil-foszfonsav (AMPA), egy hormonrendszert károsító anyag. A glifozát hatékonyságának növelésére használt egyes adalékanyagok erősíthetik az emberi szervezetre gyakorolt mérgező hatását. Ez a „koktélhatás”, amelyet egyazon gyomirtóban több molekula társítása idéz elő, hosszú ideig nem volt ismert, vagy el volt titkolva, mert majdnem mindig egymástól elszigetelve vizsgálják az egyes molekulák toxikusságát.

A védőruházattal és arcmaszkkal rosszul ellátott gazdák vannak a leginkább kitéve a glifozát toxikus hatásának: nagyon gyakoriak náluk a súlyos bőrirritációk és a tüdő-, illetve szemkárosodások. De a permetezés közelében élőket vagy azokat, akik hosszabb időn keresztül voltak kapcsolatban a glifozáttal kezelt termékekkel (például a gyümölcsszedők és zöldségbetakarítók) szintén súlyosan érinthetik e nem kívánatos hatások. Ezért Franciaországban néhány önkormányzat, köztük az Yvelines megyei Perray megpróbálta betiltani a glifozáttal való permetezést a lakóházak és iskolák közelében, de nem nagy sikerrel.

Mindezt tetézi, hogy glifozát- és AMPA-maradékok lehetnek az élelmiszerekben és a csapvízben is. Márpedig, ahogy láttuk, ezek az anyagok károsítják a hormonháztartást: felboríthatják a férfiak tesztoszteronszintjét, veleszületett rendellenességekhez vezethetnek, valamint neurodegeneratív betegségek (Parkinson-, Alzheimer-kór stb.) és hormonfüggő rákbetegségek (nyirokcsomó-daganat, leukémia, emlődaganat, prosztatadaganat) korai megjelenését okozhatják. Épp ezért számos egyesület és áldozat küzd azért, hogy bizonyítottnak ismerjék el a glifozát és más növényirtó szerek szerepét e betegségek kialakulásában. Itt azonban kettős problémával kell szembenézniük: egyrészt ezek a neurodegeneratív és rákbetegségek nem feltétlenül jelentkeznek közvetlenül a glifozátmaradványt tartalmazó élelmiszer fogyasztását követően – a glifozátnak való hosszú ideig tartó kitettség, amit 1970 óta vizsgálnak, épphogy csak most kezdi megmutatni a következményeit. Másrészt a statisztikusok sem tudnak egyértelműen állást foglalni, mert ezek a betegségek több okra is visszavezethetők.

Ennek örülhetnek a Bayer, a Monsanto és más növényvédőszer-gyártók kommunikációs vezetői, akik kihasználva, hogy a mai napig nincsenek végérvényes statisztikai eredmények, azt hangoztatják, hogy az általuk ajánlott termékek egészségre gyakorolt hatását eddig tudományosan még nem igazolták, miközben jól tudják, hogy ez nem azt jelenti, hogy ezek a termékek ne lennének veszélyesek.

A tudományos nyelvben használt „kimutat” és „igazol” igéknek egyáltalán nem ugyanaz a jelentése. A „kimutat” azt jelenti, hogy logikai úton bizonyít egy ok-okozati kapcsolatot, és ezáltal felállít egy prediktív2 modellt. Az „igazol” azt jelenti, hogy statisztikai szinten ellenőrizte ezt a prediktív modellt, tehát hosszú időn át és elegendő számú mintán megfigyelte és kipróbálta a jelenséget. Az endokrinológusoknak ma egyértelműen az a véleménye, hogy nagyobb mértékben veszélyeztetettek a rákbetegségek és neurodegeneratív betegségek által azok a fiatalok, akiknek a szervezetébe az anyaméhtől egészen a növekedés befejezéséig, hosszú időn keresztül és rendszeresen a hormonháztartást károsító anyagok jutottak a szervezetébe az ételben vagy az ivóvízben található glifozát- és AMPA-maradékok formájában. Az egészségben töltött élettartamuk rövidebb lesz a szüleikénél és a nagyszüleikénél, akik fiatal korukban nem voltak hasonló helyzetnek kitéve. E kérdéssel ugyan statisztikán alapuló tanulmány keretében nem foglalkoznak, de tudományosan bizonyított tény.

Úgyszintén kimutatták a vizekben és a talajban jelenlévő glifozát- és AMPA-maradékok ártalmas hatását a növényzetre és a vadon élő állatokra. Különösen mérgezők a vízi organizmusoknak, és sok emlősnél gyomor- és bélbántalmakat okozhatnak. Ezenkívül sok vadon élő állat kénytelen elvándorolni, különben elpusztul, mivel a glifozát szinte teljesen kiirtja a mindennapi táplálékát jelentő spontán flórát, vagyis a gyomnövényeket.

Az 1990-es évek végén megjelentek a vadon élő növények glifozátrezisztens változatai a világnak azon vidékein, ahol a transzgenikus kukorica-, szója- és repcetermesztés támogatta a gyomirtó szer tömeges és hosszan tartó használatát. Jelenleg 38 glifozátrezisztens növényfaj ismert, köztük a betyárkóró (Conyza canadensis), az Amaranthus palmeri, a fenyércirok (Sorghum halepense). Emiatt ezek kiirtására a gazdák kénytelenek új molekulákat tartalmazó gyomirtót használni.

A glifozát tehát összességében ártalmas, efelől immár semmi kétsége a tudományos közösségnek. Ugyanakkor a használata nem szükségszerű: léteznek sokkal kevésbé toxikus alternatívák a gyomok terjedésének csökkentésére. Ezeknek ugyanakkor az a feltétele, hogy a gazdák szorosan összekössék a földművelést az állattenyésztéssel, és a mainál sokkal változatosabb növénytársításokat alkalmazzanak. Egy másik technikával a hosszú távú vetésforgóba beiktatnak füves réteket a föld időszakos pihentetésére és regenerálódására. Mindenekelőtt pázsitfűféléket és hüvelyeseket termesztenek ezeken a réteken, amiket azután az ott nőtt nemkívánatos fűvel egyszerre kaszálnak le. Három vagy négy év múlva, amikor új kultúrákat akarnak odatelepíteni, már ritkán találni olyan gyomnövénymagokat, amelyek megőrizték csíraképességüket. A gazdának nem kell többé attól félnie, hogy földjeit újból elborítja a nemkívánatos gyom. Ezek a gyakorlatok költségesebbek, nehezebb a megvalósításuk és nem azonnal kifizetődő, ezért sok gazda húzódozik az átállástól.

Ezért az államok felelőssége, hogy pénzügyileg érdekeltté tegyék a gazdákat ezeknek az alternatív megoldásoknak az alkalmazásában, annak érdekében, hogy megőrizhessük földjeink egészségét, de mindenekelőtt a jövő generációkét, mert mire statisztikai adatokkal is bizonyítani tudják a glifozát toxikusságát, már túl késő lesz.3

2. Az élelmiszerekben található vegyi anyagok okozzák a rákos megbetegedések számának rohamos növekedését?

A tejben és a tojásban is megtalálható dioxin, amely a nagyüzemi állattenyésztéssel összefüggő szerves szennyező anyag, rákkeltő hatású vegyület, károsítja a fogamzóképességet és neurodegeneratív betegségeket okozhat. A gyümölcsökben és zöldségekben is kimutathatók olyan gyomirtószer-maradványok, amelyek megzavarhatják a hormonrendszerünket. Az általunk fogyasztott húsban megtalálhatók az állatoknak adott antibiotikum-maradékok, amelyek nem mozdulnak az ember mikrobiótájában (mikrobiomjában vagy bélflórájában), és csökkentik a betegségek ellen bevett antibiotikumok hatékonyságát (ezt nevezzük antibiotikum-rezisztenciának). Ezenfelül a rákkutatók szerint a tejben, és mellékesen a húsban is jelenlévő hormonok ártalmasak lehetnek a termékenységre, különösen az embernél, még ha ennek több oka is van.

Tudományosan megalapozott és bizonyított tény, hogy ezek a különféle molekulák zavart okoznak az emberi test megfelelő működésében.

Rákot azonban nem egyedül az okoz, hogy vegyszereket tartalmaznak az általunk fogyasztott élelmiszerek. A nem kiegyensúlyozott táplálkozás sebezhetőbbé teheti a testünket, és emiatt könnyebben betegszünk meg. Így például statisztikailag bizonyított, hogy szoros összefüggés van a vastagbélrák és a vörös húsok túlzott fogyasztása és az ezzel együtt járó kevés rostfogyasztás között. A hüvelyesekben és még sok más táplálékban megtalálható rostok, amiket a hús nem tartalmaz, gyorsítják az emésztést. Márpedig a vastagbélrák korai megjelenését nagyrészt az okozza, hogy az ételmaradékok túl hosszú ideig maradnak a bélben, és a salakanyagok lassan haladnak át a bélrendszer alsó szakaszán. A Harvard egyetemen 2012-ben végzett vizsgálat szerint,4 melynek keretében 100 000 ember egészségi állapotát követték nyomon több éven keresztül, a mindennapos húsfogyasztás ezenkívül megnöveli a kardiovaszkuláris halandóság kockázatát – 18%-kal a férfiak és 12%-kal a nők esetében.

Hogy kevésbé legyünk kitéve a gyomirtók, az antibiotikumok és a dioxin egészséget károsító hatásának, az egyedüli megoldás az, ha biotermékeket vásárolunk. Vegyünk egy példát: a hagyományosan gazdálkodók antibiotikumokkal tömik tele a zárt térben nevelt szárnyasokat, hogy megelőzzék a fertőző betegségeket, amik a ketrecekben futótűzként terjedhetnek. A biogazdálkodásban viszont az antibiotikumokat csak a már megjelent betegségek gyógyítására alkalmazzák. Ez az egyik valódi előnyük.

A kiegyensúlyozott, valamint a bioétkezés tehát hozzájárulhat a rákos megbetegedések számának csökkentéséhez.

3. Tovább növekszik a születéskor várható élettartam a fejlett ipari országokban?

A második világháború óta nőtt a születéskor várható teljes élettartam, mindenekelőtt annak köszönhetően, hogy a megfelelő csecsemőgondozás következtében csökkent a gyermekhalandóság. Fontos szerepet játszott továbbá a közlekedési, illetve a munkahelyi balesetek számának csökkenése is.

A várható élettartam növekedésének másik tényezője a hűtőszekrény megjelenése és a jobb táplálkozási higiénia: ma már figyelembe vesszük például az ételek államilag meghatározott lejárati határidejét, míg régebben megettünk olyan majonézt is, amelyet két napig hűtés nélkül tartottak. A szuper- és hipermarketeknek ebben a vonatkozásban szigorú követelményeknek kell megfelelniük, de a piacokon is hűtőben kell tartani az élelmiszereket. Valódi fejlődést értünk el az élelmiszerek egészségügyi minőségét illetően, és egyre hatékonyabban küzdünk a friss áruban (hús, tej és gyümölcsök) található négy kórokozó baktériumcsoport ellen (szalmonella, Staphylococcus, Escherichia coli, Listeria). Egyes intézkedéseket az államok hoznak, mások európai irányelvekből származnak – ezek túl bürokratikusnak és szigorúnak tűnhetnek, de legalább kielégítőbb élelmiszer-higiénia bevezetését tették lehetővé.

Kétségtelen, hogy az egészségügyi szempontból jobb minőségű élelmiszereink 1960 és 1990 között hozzájárultak a várható élettartam meghosszabbodásához. A 2000-es évektől azonban stagnál a fejlődés, sőt, csökkenés figyelhető meg a fejlett ipari országokban: az Egyesült Államokban jelenleg 78,6 évre becsülik a várható élettartamot, szemben a 2014-es 78,9 évvel. Hasonló jelenséget észlelnek az utóbbi időben Európában is: a francia nők várható élettartama például 2014-ben 85,4 év volt, míg 2018-ban 85,3 év.5 Ez ugyan igen kis mértékű csökkenés, de figyelmeztető jel. Az ember fiziológiáját és a vegyi molekulák működését jól ismerő toxikológusok és endokrinológusok a következő évekre a tendencia erőteljesebb változását jósolják.6

A környezetünkben és az élelmiszerekben jelen lévő, a hormonháztartásra ártalmas anyagok okozta kockázatokról van szó. Köztük a legveszélyesebbek a gyümölcsökben, zöldségekben megtalálható növényirtószer-maradványok, a hormonok a tejben, valamint a gyulladáscsökkentők és antibiotikumok a húsban. Ezek az anyagok befolyásolják a belső elválasztású mirigyek működését (hasnyálmirigy, here, petefészek, agyalapi mirigy, pajzsmirigy), amelyek sok funkciót szabályoznak, különösen pedig a szervezetünk ásványianyag-, zsír- és cukorháztartását kontrollálják. Ezek zavarai okozzák a cukorbetegséget (cukor felhalmozódása a véráramban), a kardiovaszkuláris betegségeket (a zsír felhalmozódása a vénákban és artériákban), egyes rákbetegségeket (például a prosztatarákot) és az elhízást (amikor a szervezet nem képes lebontani a zsírokat).

Még nyugtalanítóbb, hogy a várható élettartamban csökken az egészségesen, vagyis a betegségek és rokkantság nélkül töltött évek száma. Az endokrinológusok szerint a táplálékban és a vízben található növényirtó szereknek kitett fiatalok tíz évvel rövidebb élettartamra számíthatnak, mint a háború utáni baby-boomerek generációja. Ez a mai negyvenes férfiakat és nőket, de még inkább a húszéveseket érinti. Utóbbiak az anyaméhtől a serdülőkorig nagyon ki voltak téve a növényirtó szerek hatásának, következésképpen még inkább veszélyeztetik őket a neurodegeneratív betegségek – a Parkinson-kór, az Alzheimer-kór, a szklerózis multiplex – és egyes hormonfüggő rákbetegségek (melldaganat, prosztatarák, leukémia, nyirokcsomó-daganat stb.).

Ha így marad a helyzet, akkor nemcsak rövidebb ideig fogunk élni, hanem kevesebb évet töltünk jó egészségben.

Jegyzetek

1 Transzgenikus növények: olyan, géntechnológiával módosított (GM) növények, amelyek sejtmagjába (genomjába) idegen gént (transzgént) juttatnak be, ami integrálódik, továbbműködik és öröklődik.

2 Prediktív: előrejelző, következtető.

3 Az EU tagországai váltakozó intenzitással küzdenek a glifozát betiltásáért, uniós szinten jelen állás szerint 2022-ben még lehet majd használni. Magyarországon a polietoxilált faggyúamint is tartalmazó glifozátkészítményeket 2017 decemberétől tilos használni.

4 Institut national de la statistique et des études économiques (INSEE), Tableaux de l’économie française, Paris, 2019.

5 Institut national de la statistique et des études économiques (INSEE), Tableaux de l’économie française, Párizs, 2019.

6 Kollektív szakértői vizsgálat: INSERM, Pesticides: effets sur la santé, Párizs, 2013. június.

Tartalom

Előszó

1. Valóban rákkeltő a glifozát?

2. Az élelmiszerekben található vegyi anyagok okozzák a rákos megbetegedések számának rohamos növekedését?

3. Tovább növekszik a születéskor várható élettartam a fejlett ipari országokban?

4. Miért íztelen a legtöbb paradicsom?

5. Miért nem szabad télen epret enni?

6. Ártalmas-e a glutén az egészségre?

7. Jobb a palackos, mint a csapvíz?

8. Veszélyezteti-e borainkat a globális felmelegedés?

9. Miért kell naponta ötször gyümölcsöt és zöldséget enni?

10. Ártalmas-e az egészségre a tehéntej?

11. Nehézfémekkel szennyezettek a halaink?

12. Túl sok húst eszünk?

13. Egészséges maradhat-e, aki vegán étrendet követ?

14. Miért vádolják állattenyésztőinket azzal, hogy nem törődnek az állatok jóllétével?

15. Nagyobb terméshozamok vannak az ipari országokban?

16. A kis gazdaságok kevésbé jövedelmezők, mint a nagyüzemi mezőgazdaság?

17. A jövedelmező mezőgazdaság = hatalmas mezők?

18. A városok felemésztik a vidéket?

19. Valóban olcsók a nagyüzemi mezőgazdasági termékek?

20. Kell-e gépesíteni a mezőgazdaságot?

21. Kell-e specializálódnia a mezőgazdaságnak a versenyképesség érdekében?

22. Hasznosak-e a gombák a gazdálkodóknak?

23. Az agrár- és élelmiszeripar, valamint a nagy áruházláncok ellehetetlenítik az őstermelőket?

24. Eleget termelünk a Föld 7,6 milliárd lakosának táplálásához?

25. Az Európai Unió belefullad az élelmiszer-feleslegbe?

26. Az éhínség felszámolására a gazdag országoknak élelmiszer-feleslegeiket oda kellene olcsón vagy ingyen adniuk a szegény országoknak?

27. Hogyan csökkentsük az élelmiszer-pazarlást?

28. A méltányos kereskedelem csupán a fejlődő országok gazdasági és társadalmi előremozdulásához járul hozzá?

29. A klímakonferenciák csak öncélú rendezvények, mindenféle eredmény nélkül?

30. A kínaiak lettek a világ legnagyobb mezőgazdasági földbirtokosai?

31. Kik a fő kedvezményezettjei az EU Közös Agrárpolitikájának?

32. Ki kell-e irtani az invazív fajokat?

33. Miként járul hozzá a mezőgazdaság a globális felmelegedéshez?

34. A nagyüzemi mezőgazdaság a legfőbb felelős a vízszennyezésért?

35. Veszélyes-e a pálmaolaj a bolygónkra és az egészségünkre?

36. Környezetkímélők-e a bioüzemanyagok?

37. Veszélyezteti-e a nagyüzemi mezőgazdaság a biodiverzitást?

38. Csökken-e a vetőmagok sokfélesége?

39. Eltűnőben vannak-e az állatfajaink?

40. Kihalóban vannak-e a méhek?

41. Lehet, hogy egy nap nem lesz elég vizünk?

42. A fák lehetnek a gazdák aduászai?

43. A városi mezőgazdaság a jövő útja?

44. Honnan a vidék rossz közérzete?

45. Bízhatunk-e még a biocímkékben?

46. Ehetünk-e olcsón biót?

47. A GMO-növények betiltásával lemondunk a haladásról?

48. Holnap már rovarokat fogunk enni?

49. Az alga a jövő tápláléka és a hosszú élet titka?

50. Divat a slow-food?

Felhasznált irodalom

Köszönetnyilvánítás

www.corvinakiado.hu

Felelős kiadó és szerkesztő: Király Levente, a Corvina igazgatója
Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt
Korrektor: Varga Virág

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
Raleway – SIL Open Font License
Righteous – SIL Open Font License