Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

SZÁMUM A TENGEREN

AMIG AZ EMBER MEGTANUL ALUDNI

AZ ÚJ ÜLTETVÉNYES

A FORRÓ KÖD ORSZÁGA

LEGYEN HARC!

NIRVANA

ÉLETRE-HALÁLRA!

KELETI MESE

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Rejtő Jenő

AKIK ÉLETET CSERÉLTEK

BUDAÖRS, 2024

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-989-9 EPUB
ISBN 978-963-678-014-2 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

első kiadás: 1937.
Az elektronikus változat az 1937. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

SZÁMUM A TENGEREN

Az egész hajón a legtisztességesebb ember Biry, a zsebtolvaj volt. Igazán nem mondanám, ha másképpen lenne, de valóságos mintaképéül szolgálhatott volna a tisztességes úriembernek. Már előre sejtem, hogy kétkedve fogadják ezt az állításomat, mert ha valaki polgári foglalkozására nézve zsebmetsző, avval szemben az emberek hajlamosak arra, hogy téves előítéletek alapján mondjanak véleményt róla. Határozottan állítom, hogy a Joinville gőzösön Biry, a zsebtolvaj, a legtisztességesebb úriember volt és ezek után ne higyjék, hogy a Joinville gőzös kalózhajó volt. Sőt, ellenkezőleg, ez a hajó a francia köztársaság tulajdona volt és utasai egytől-egyig állami szolgálatban állottak. Ugyanis a Joinville a gyarmati hadsereg harmadik számú személyhajója volt, amely Észak-Afrika, Madagaszkár és Indokína között bonyolította le a legénységi utánpótlás forgalmát. Én nem állítom, hogy a hajó nem volt piszkos, hogy a hajó nem volt életveszélyesen ócska, nem mondom, hogy az emberek nem éltek benne tűrhetetlenül összepréselve, mint az aszaltszilva, egyáltalán nem mondok erről a hajóról semmit, ami megtisztelő lehet egy óceánjáróra nézve, de azt el kell ismerni róla, hogy nagyobb rend volt rajta, mint a Cunard legelőkelőbb hajóján. Elsősorban itt nem fecsegtek egész nap hülyeségeket az amerikai turisták, itt nem ájuldoztak jobbra és balra kitűnő társaságbeli nők a legkisebb hullámverésre, itt a matrózokat nem kergették az idegösszeomlás felé munkájukat bámuló, kérdezgető utasok, nem ültek egész nap az uszodában és nem táncoltak a zuhanyok alatt. Itt a hullámverést csúnya szavakkal lehordták, nem voltak hölgyek és az utasok semmire sem voltak kíváncsiak, uszodába pedig nem jártak, amire a legnyomósabb okuk az volt, hogy a hajóhoz egyáltalán nem tartozott uszoda. Zuhany sem. A hajó legszervesebb tartozéka és legfontosabb része az őrmester volt. Ez az őrmester nem tekintette hivatala legfőbb kellékének a tapintatot és az udvariasságot. Sűrűn káromkodott. Olykor rúgott. A katonák azonban meg voltak vele elégedve. Egy tizedik évét szolgáló légionista, bizonyos Tonton azt mondta, örüljenek, hogy nem harap. Kész szerencse. Neki ugyanis volt egy őrmestere, aki már harapott le fület. Ahhoz képest ez a José típusa a nyájas katonának.

Most talán már elfogadhatóbb lesz az az állításom, hogy Biry volt a hajón a legtisztességesebb ember. Egy zsebtolvajnál rendkívüli jellemre mutat az, ha bajtársias érzülettel lop. Biry például vásárolt a kantinban egy rossz süteményt, hogy közben néhány doboz cigarettát lopjon, egy üveg pálinkát, két-három darab sajtot és más apróságokat, azután az általa „dugárunak” nevezett szerzeményeit megosztotta a nélkülöző bajtársakkal.

A hajóban összezsúfolt katonák nem ismerték egymást. Ez az utánpótlás az afrikai hadsereg különféle elítéltjei közül került ki. Szökésért, sorozatos szabálytalanságokért, utcai verekedésért könnyen szabják ki, mint enyhe büntetést, hogy a delikvenst áthelyezik Indokínába. Ott azután megtanulja becsülni a Szaharát és a pokolnak kikiáltott afrikai katonáskodást. Mikor Oranban összegyűl egy rakományra való elítélt, akkor elindul a légió banyója, csupa egymás előtt ismeretlen katonával Afrika legkülönbözőbb garnizonjaiból.

A rozoga Joinville olyan érzést kelt az utasban, mintha minden pillanatban darabokra esne szét a saját óriási Benz-motorjának rázásától. Ezek az utasok azonban, akiknek minden okuk megvolt arra, hogy mérsékelt igényeket támasszanak életkörülményeikkel szemben, nagyon meg voltak elégedve a kellemes hajókázással, amely alatt jóformán semmiféle szolgálat nem volt. És ezt nagyon lelkiismeretesen látták el. Ilyen katonai beosztásra vágytak már régen. A fedélköz padlója ugyan rendkívül férges volt és a test melege valóságos állatkertet varázsolt a szalmazsákokból, a megrekedt levegő, a kis helyre összezsúfolt, minden higiéniát megvető legénység, kényesebb ember számára egy percnyi tartózkodást is elviselhetetlenné tett volna, de ezek a katonák itt, a borzalom, a kínszenvedés, a monoton egyhangúsággal ismétlődő szörnyűségek, olyan évekké fejlődött óráit élték át, amelyben az idő legkisebb jegyének is nyomasztó súlya volt és nemcsak a halálfélelmet vetik meg, hanem eljutottak odáig, hogy már az élettől sem félnek.

Reggel: ébresztő trombita, káplár káromkodik, hosszas vakarózás, utána rövid reggeli. Miután a gamelle-ből[1] felhörpintették az utolsó korty forró feketét, sorakozás a fedélzeten. Jön a szemle. A műsor következő száma: José őrmester véleménye az egész társaságról. Lesújtó. Szemelvények a francia nyelv erőteljesebb népi kiszólásaiból. Orvosi vizsgálatra jelentkezni lehet, de nem ajánlatos, mert a hajóhoz tartozó magánzárka nedves és büdös. Csuklógyakorlatok, némi takarítás a reménytelenül piszkos hajón, a katonai felszerelés rendben tartása; ez az egész napi szolgálat. Este hosszú, hosszú légiós történetek, amelyek végeztével, mintegy tetszésnyilvánításképpen, szűnni nem akaró vakarózásban tör ki a mozdulatlanul figyelő hallgatóság. A Benz-motor úgy hörög, mintha agonizálna és utolsókat rúgná a repedező, ócska bordázaton. Zörögnek a kulacsok, lehallatszik a hajósziréna búgása, valaki hortyog, evvel mintegy megadja a jelt az alvásra, a káplár lesötétít mindent, csak a viharlámpa ég.

És átveszi a patkány csendes birodalmát...

*

- Vajon mit szállít ez az ócska hajó ott mögöttünk? - kérdezte Mr. Eddington, a Trader Motor Trust elnöke a szomszédjától, mialatt a boy egy csontkanállal jégszilánkokat tett a whiskyjébe.

- Talán szenet visz, - mondta Spolansky, egy ősz lengyel diplomata, aki whisky helyett hideg teát ivott és kekszet evett hozzá ananászjammel, - ilyen ócska bárka nem bonyolíthat személyforgalmat. Szintén francia hajó, úgy látom.

- Igen. Most én is látom már: Jo... in... ville... Átkozott meleg! Férfi legyen, aki ilyen trópusi útra megy.

Hanyatt dőlt a lengő karosszéken és nagyot fújt. Valóban igen meleg volt. A Szuezi-csatorna egyik legszellőtlenebb pontján álltak éppen. Szenet vettek fel.

A «Marechal Joffre» igazán, gyönyörű luxushajó volt, de levegőről itt, Afrika és Ázsia között nem tudott gondoskodni az utasok számára. A punkák szüntelenül zúgtak, de ventilátor nem segíthetett ezen a vastag meleg falon, amely átlátszóan, de érezhető súllyal telepedett rá a vízre. A boyok hordták a jeges italokat, serény fekete lábuk egyfolytában futott fel és le a ragyogó lépcsőkön. Csörögtek a poharak, zörögtek a csontlegyezők, finom, hűsítő illatszert fecskendeztek szét, meggyújtották az utas szájában a cigarettát, hogy avval se kelljen fáradnia, de hiába, az orvosoknak egyre több dolguk akadt és a finom, magasra halmozott ételbarikádok jócskán megmaradtak.

Pedig ez a hajó mindent elkövetett, ami tőle tellett. A motorja gumiba volt ágyazva és a modern gépezet szinte nesztelenül működött. Minden fémalkatrész ragyogott, a rádiókészülékek a londoni Savoy Hotel jazzbandjét közvetítették. Langyos fürdő, hidegvíz, zene, csőbútor, orvosi vizsgálat, szellős, nagy, kabinok moszkitóhálóval, hűtött ágyneművel, fürdőszobával, rádióval, könyvtár, teniszpálya és a lépéseket az a puha, gumiszerű massza fogja fel, amely, a hajó padlózatát képezi.

A Marechal Joffre állt. Szenet vett fel egy angol kikötőben. A Joinville haladt. Már majdnem beérte a kikötött hajót. Lassított. Szemben is jött egy gőzös és három hajónak kellett elférni egymás mellett.

Az előkelő utasok aléltan hevertek nyugszékeiken. Jeges italokat ittak szüntelenül. Szólt a jazz...

*

- A fene a pofájukat, - mondta Biry és köpött, ami igazán udvariatlanság volt tőle. Kijelentése nem vonatkozhatott másra, mint a közvetlen előttük veszteglő Marechal Joffre óceánjáróra. A csatorna helyenként a nyolcvan méter szélességet sem éri el és ezeken a szakaszokon igen lassan és egymáshoz nagyon közel haladnak a hajók. A két parton mindenféle színű jelzőlámpák hunyorognak, magas gátak és raktárépületek, sodronyok, póznák, antennatornyok és tehervagonok szegélyezik a vizet.