PÓSA LAJOS

A VILÁGSZÉP
NÁDSZÁL KISASSZONY

Szerkesztette:

Varsányi Gergely

Borító:

Árvai Annamária

Kiadó:

Pályázatfigyelés Kft.

Hajmáskér, 2021

ISBN  978-615-6377-36-4

www.greenlightpalyazatok.hu

© Pályázatfigyelés Kft. 2021

Egyszer egy királyfi
Mit gondolt magába?
Kenyeres tarisznyát
Akasztott nyakába.

Elindult világgá,
Házasodni készül.
No majd meghalljátok:
Kit vesz feleségül.

Szebbnek kell lennie
Minden élő lánynál,
Az legyen a földön
A legszebb virágszál.

De mit ér a szépség
Ártatlanság nélkül?
Angyali jóság is
Ragyogjon szemébül.

Elméjében ilyen
Gondolatot forgat:
„Hol találom meg a
Legszebbet, legjobbat?

Igazits, vezérelj
A lába nyomára,
Fényes hajnalcsillag
Reszkető sugára!”

Csillag az égboltról
Biztatóan intett,
Bűbájos varázszsal
Tündöklő fényt hintett.

Rózsát szór útjára
A pirosló hajnal,
Madarak kisérik
Szép induló dallal.

Hajlongnak előtte
Gyöngytermő fűszálak,
Susog minden lombja,
Levele a fának.

Illatban köszöntik
A mező virági:
Kisérjen szerencse
Kedves jó királyfi!

Megy, megyen, mendegél
Hetedhét országon,
Túl az üveghegyen,
Óperenciáson.

Hol a madár se jár,
Még virág se terem...
Fel-fel is sóhajtott:
Segits meg, Istenem!

Segitségül hivta
Mindenkor az Istent,
Fáradalmat eltürt,
Csüggedést nem ismert.

Ha kemény kőpárna
Volt is feje alja:
A hit édesdeden
Álomba ringatta.

S álmába sátrat vont
Egy tündér felette,
Galamblegyezővel
Dalolva legyezte.

„Te vagy az, te vagy az!
- Esdekelt hozzája -
Világnak szépsége,
Világnak jósága!”

És mikor szeméről
Elillant az álom:
Végig - végignézett
A nagy pusztaságon.

Mintha az elröppent
Tündérlányt keresné
S lebbenő fátyolát
Megfogni szeretné.

Hegyeken, völgyeken
Vándorolt utána,
Hitte, hogy ébren is
Majd csak megtalálja.

Messziről hallatszott
Hivogató ének,
Gyönyörüségére
Királyfi szivének.

S ment az ének után
Boldog reménységgel -
Egyszer nagysokára
Egy kunyhóhoz ért el.

Kopogtat az ajtón,
Benyit a kunyhóba:
Fonogat a padkán
Egy öreg anyóka.

Leveszi fejéről
Nyomban a kalapot
S köszön illendően:
„Szerencsés jó napot!

Adjon az úr Isten,
Édes öreg anyám!
Hogy bekopogtattam,
Nem haragszik talán?”

„Ha öreg anyádnak
Nem szólitasz, fiam,
Csúfúl jártál volna,
Mint jártak annyian.

Ide, hol nem hallasz
Soha madárhangot,
Mondd: ily messze földre
Micsoda szél hajtott?”

„Keresem a földnek
Legszebbik virágát,
Világnak szépségét,
Világnak jóságát.

Ártatlan orcáján
Liliom és rózsa -
Édes öreg anyám,
Nem hallott-e róla?”

„Tisztelet - becsület,
Biz’ én nem hallottam.
De mégis, megállj csak,
Várj, hadd gondolkozzam.

Sajnállak királyfi,
Nem hallottam róla,
Pedig itt lakom már
Száz esztendő óta.

Hanem egyet mondok,
Kettő lesz belőle:
Dombtetőn a néném, -
Tán hallott felőle?

Gyer elő, picikém,
Állj elő, ugrándozz!
Mutasd meg az utat
Néném kunyhójához!”

S egy kis pirosszemü,
Hófehér egérke
Viszi a királyfit
Ösvényről ösvényre.

Hegyen át, völgyön át,
Járatlan utakon,
Előttük, utánuk
Zúgva zúg a vadon.

Egyszer csak eszébe
Mi jut az egérnek?
Megáll... cincog egyet...
Keresztútra érnek.

Két piros szemével
Vizsgálja az utat;
S három út közül a
Középsőre mutat.

Hófehér egérke
Hazafut cincogva -
S a királyfi megyen
Nekibátorodva.

Megy az igaz úton,
Sűrű rengetegben.
Égi szem vigyáz rá,
Hogy el ne tévedjen.

Messziről hallatszik
Hivogató ének,
Gyönyörűségére
Királyfi szivének.

Vad bozótokon át
Csalja, csalogatja,
Az a szép tündérdal
Nevén szólitgatja.

S megy az ének után
Megujult erővel,
Lelke száll előre
Suttogó szellővel.

Egyszer csak benyit a
Második kunyhóba:
Pápaszemmel olvas