A végtelen végződések tükre (részlet)
Date: 2026
Keywords: 820-312.9(73)=945.11 (UDC/ETO)
Description: Jacks és Evangeline Fox végre egymásra talált. Igazi boldog befejezés az övék. Azóta is boldogok. A Pagonyban minden csodálatos és tökéletes. Minden jól sült el. Senki sem rejteget titkokat... kivéve talán egyet. De ezért semmi rossz nem történhet... vagy mégis? Á, nem kell aggódni, ez nem fogja átírni a valóságot, nem fogja megváltoztatni a történelmet, és nem fogja megváltoztatni Jacks és Evangeline történetének végét. Legalábbis jó esetben nem. De a helyzet az, hogy minden történetben végtelen számú befejezés lehetősége rejlik. És mint tudjuk, ott fent, a Fenséges Északon minden, de minden
Publisher: Kolibri Kiadó
Rights: © Minden jog fenntartva / All rights reserved

STEPHANIE GARBER
TOVÁBBI MŰVEI:

Titkok alkímiája

Caraval

Legendary

Finale

Spectacular

Volt egyszer egy összetört szív

A soha többé balladája

Egy átok az igaz szerelemért

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Stephanie Garber: The Mirror of Infinite Endings

Flatiron Books, New York, 2026

Ez a mű kitalált történet. A regény összes szereplője, minden szervezet és esemény a szerző fantáziájának szüleménye, illetve a fikció részeként jelennek meg.

Copyright © 2026 by Stephanie Garber

Magyar kiadás © Kolibri Kiadó, Budapest, 2026

Hungarian translation © Miks-Rédai Viktória, 2026

Borítóterv © Erin Fitzsimmons

Belív-illusztrációk © Lydia Elaine (Lotusbubble)

Térkép © Virginia Allyn

Könyvterv © Donna Sinisgalli Noetzel

Ez a mű kitalált történet, amelyet a
Tündérmesék, Mítoszok és Egyéb Érdekességek Fenséges Északi Könyvtára jelentetett meg.

A történet összes szereplője, minden szervezet, helyszín és rossz döntés nagy valószínűséggel a Fenséges Észak meseátkának hatása alatt áll.

Ennélfogva a befejezések változhatnak,
az egyes példányok közötti eltérésekért a Tündérmesék, Mítoszok és Egyéb Érdekességek Fenséges Északi Könyvtára nem vállal felelősséget.

Ha úgy véli, az ön birtokában lévő példányt is elérte az átok, akkor gratulálunk!

Reméljük, élvezni fogja ezt a kis ráadásvarázslatot.

Az olvasóknak, akik kérték,
hogy írjam meg:
ez a történet nektek szól.

Remélem, a ti történetetek is boldog véget ér.

Volt egyszer… egyszer máskor

Réges-régen, amikor a Fenséges Észak még csak Észak volt, és az erdők mélyén tündérek éltek, úgy hitték, hogy a szél egy tündérkirálynő szelleme, aki halála után nem volt hajlandó elhagyni a földi létezést.

Egyesek szerint a szerelem marasztalta, hiszen képtelen volt elbúcsúzni élő társától. Mások szerint átok miatt nem hagyhatta el Északot. De azok, akik ott voltak annak idején, akik még mindig emlékeznek a tündérek korára, azt mondják, hogy a királynő mindig is jobban szerette az embereket, mint a többi tündér. Különös módon logikusnak tűnt, hogy nem lépett tovább, hanem csak alakot váltott. Hogy széllé változott.

Azelőtt a szél mindig csak keletről nyugatra fújt, a nappal együtt haladva. A világ nagy részén többnyire még most is így van. Ám vigyázz: ha megváltozik a szél iránya, más változás is közeleg.

Réges-régen minden család ismerte a jeleket és a mondásokat.

Ha a szél északról délnek fordul, a változás jó eséllyel kedvező lesz. Észak szele sok jót hoz.

De ha nyugatról keletre fordul, bánat várható. Nyugat szele ármányt hoz, hibákat, hátrálást és felfordulást.

És ha a szél csak egy helyben örvénylik és kavarog, felkapja a leveleket és a virágokat és a port, és nagy lármát csap, akkor bármi megtörténhet. A kavargó szél csak maga tudja, mit akar… Varázst, tébolyt vagy rombolást.

Ezeket a babonákat az ablakdeszkákba vésték, és belehímezték a függönyökbe. De az idő múlásával a tündérekről szóló történetek elhalványultak, ahogyan az a történetekkel lenni szokott, és a szél igaz legendája mítoszból babona lett, végül pedig elfeledték.

De attól, hogy valamit elfelejtenek, még nem biztos, hogy nem igaz.

1 Evangeline

Evangeline lábujjhegyen sétált le a Pagony lépcsőin.

– Kérlek, ne nyikorogj! – suttogta.

Óvatosan lépett, a talpa alig érte a padlót.

Jacks mögé lopakodni meglehetősen nehéz volt. Fátum lévén természetfeletti érzékekkel bírt, és az Evangeline csuklóján lévő szív alakú forradásnak köszönhetően mindig tudta, hol van éppen a lány. De néha, ha Evangeline nagyon óvatos volt, Jacks pedig mélyen elmerült a gondolataiban, sikerült meglepnie. Ez általában csak egy-két másodpercig tartott, de Evangeline akkor is imádta ezeket a lopott pillanatokat, amikor Jacks azt gondolta, hogy egyedül van, és egyszerűen csak Jacks volt. Az ő Jackse.

Az a Jacks, aki átírta érte a történelmet, aki ellopta a szívét és megmentette az életét, és tündérmesévé változtatta a világát.

Evangeline szeretett arra gondolni, hogy Jacks emberibbnek tűnik, mint amikor először találkoztak. Persze ezt sosem mondta volna meg neki. Ha elárulná, hogy meglágyult, Jacks sértésnek venné. Bár még a leggyengédebb pillanataiban is volt benne valami nem egészen emberi. Talán a túlságosan kecses mozdulataiban vagy abban, ahogy a természetellenesen kék szeme hirtelen színt váltott.

Ezen a bizonyos reggelen Evangeline a Pagony borozójában ülve talált rá. Ugyanolyan nevetségesen jóképű és gondtalan volt, mint mindig; kissé gyűrött lenvászon inget és a szegélyénél foszlott sötétbarna nadrágot viselt. Evangeline megállt az ajtóban; egy pillanatra nosztalgiához hasonlító érzés lepte meg, már ha lehetséges nosztalgiát érezni valami iránt, ami még jelen van az ember életében.

A borozó volt az egyik kedvenc helyisége. Úgy gondolt rá, mint a Pagony szívére: fabútorok, gyertyák és az egyik oldalon a tóra néző, széles ablakok. Éjjelente a tó mintha csillagokkal telt volna meg, nappal pedig visszatükrözte a felhőket és a nap meleg, vajszín fényét.

Az étel óraműpontossággal jelent meg, amikor az előtérben az állóóra ételt vagy italt ütött. Hús gombóccal, Halászlé, Titokragu, Pirítós és tea, Zabkása, Gyömbérsör, Sör, Mézsör, Bor, Almabor, Mézes pite, Szederszirom és Erdei torta.

Az óra néha többször is felzendült, mint ahány órából egy nap áll, máskor kevesebbszer, mintha alkalmanként a jövőből vett volna kölcsön időt, amelyet aztán vissza kellett fizetnie. Evangeline nem értette pontosan, hogyan működik az óra, de attól még szerette.

Aznap reggel a borozó fahéjas-fűszeres teától illatozott, és meleg, eperdzsemmel megpakolt vajas pirítóstól. Ha a Pagony pirítóst és teát készített, az nem egyszerűen pirítós és tea volt. A Pagony soha semmit nem csinált egyszerűen. Minden egy kicsit rendkívüli volt, egy kicsit más, egy kicsit több.

Könnyű lett volna azt mondani, hogy a Pagony volt az a hely, ahol Evangeline és Jacks egymásba szerettek, de ez nem lett volna egészen igaz. Jacks először egy hideg, csillagfényes éjjelen hozta ide a vérbe fagyott Evangeline-t. A karjában cipelte, mint egy katona, aki ha kell, örökké kitart.

Evangeline számára az az éjjel tortúra volt, de Jacks vele maradt, rendíthetetlenül, mint az északra mutató iránytű. Olyan helyre vitte, ahová soha nem vitt lányokat azelőtt. Evangeline mégsem ekkor esett szerelembe. A Pagony az a hely volt, ahol a zuhanás véget ért, és a szíve megtelt az érzéssel, amely már régóta kerülgette.

Nem zuhant tovább. Szerelmes volt.

Létezik olyan szerelem, amelyet ha megtalálnak, sosem veszítenek el. Ez a szerelem csodálatos ajándék. Olyan mély és rendületlen érzés, amelyet sem az idő, sem a természet, sem az ember ereje nem pusztíthat el. A szerelem akkor is megmarad, ha a másik fél nincs többé. Ez teszi ezt az ajándékot egyszerre olyan gyönyörűvé és olyan veszélyessé. Az ilyen szerelmet nem lehet elveszíteni, ám az emberek néha eltűnnek.

Szerencsére Evangeline Fox élete szerelme nem egy hétköznapi ember volt. Jacks egy Fátum volt, és Evangeline-nek nem kellett a halála miatt aggódnia. Jacks nem fog megöregedni. Evangeline igen, de ezt ügyesen kizárta a gondolatai közül.

Csendesen figyelte Jackset, ki akarta élvezni ezt a tökéletes pillanatot, mielőtt eljön a következő, és vele a sok aggodalom és tennivaló, amelyet még napnyugta előtt el kellett intézni.

Jacks a bárpult mellett ült, ügyet sem vetve ízletes reggelijére. Valami levélnek tűnő papírba mélyedt, miközben egy kis sárkány – akivel Jacks szintén nem foglalkozott – a teáját melegítette. Bár igazság szerint Jacks a teával sem törődött.

Elmélyülten olvasott, kék szeme óceánként ragyogott, a tekintete éles volt, és hiányzott belőle minden gyengédség. Evangeline pillantása Jacks szájára esett, fintor vagy mosoly nyomát kereste, de semmit sem talált. Nem tudott rájönni, milyen hírt kaphatott Jacks.

Vajon ki küldte a levelet? Talán Káosz? Ő volt Jacks legközelebbi és legrégebbi barátja, de az egész vámpírhelyzet miatt Jacks nem igazán szerette, ha Káosz Evangeline közelében tartózkodott. A levél persze észszerű kommunikációs eszköz volt, ám Evangeline nem nagyon tudta elképzelni, hogy Káosz leveleket írna. Inkább várta volna tőle, hogy előlép az árnyak közül, és átad valami titkos üzenetet – ahogyan azt olykor meg is tette.

Evangeline kíváncsi volt, ki más küldhette még a levelet, ezért figyelte, ahogy Jacks a papírt bámulja, míg aztán rá nem döbbent, hogy kicsit túl sok időt töltött szemlélődéssel, elveszve a pillanatban.

– Jó reggelt, szerelmem! – szólalt meg.

Jacks felpillantott, és a szája végre mosolyra húzódott. Apró mosoly volt csupán, a szája szegletének alig észrevehető rezdülése, de ahogy végigmérte Evangeline-t, kiszélesedett. Kék szeme végigsiklott a lány halványkék-ibolyaszín ruháján, lassan végigpásztázta a csípőjét és a szorosan a derekára kötött kötényt, majd felragyogott, ahogy az arcához ért.

– Készen állsz a holnapi nagy napodra? – kérdezte Jacks, félredobva a levelet, mintha semmiség volna. A kis sárkányra esett, aki a teáját melegítette, és – hoppá! – máris lángra lobbant.

– Jaj, ne! Bruce! – kiáltott Evangeline a sárkányra.

Jacks szinte mindennap elismételte, hogy nem lehet házi sárkánya. Evangeline majdnem teljesen biztos volt benne, hogy azért mondja, mert nem tetszenek neki a nevek, amelyeket Evangeline választott. Igaz, ami igaz, voltak köztük nevetségesek is – például a Pihés Hercegnő –, de azért néhány sárkány teljesen rendjén való nevet kapott, például Bruce is, aki különösen kedvelte Jackset.

Jacks nem viszonozta az érzést. Sötét pillantást vetett a kis, kék-lila sárkányra, miközben Evangeline átrohant a borozón. Felkapott egy teli teásbögrét, és az égő levélre zúdította a tartalmát. Azonban elkésett. A papírból csak pernye maradt.

– Ó, Jacks! Annyira sajnálom! Remélem, nem volt benne semmi fontos.

Jacks legyintett.

– Csak szavak egymás után. Semmi, ami számít.

És mielőtt Evangeline rákérdezhetett vagy akár csak megszólalhatott volna, Jacks megragadta a kötényét, és magához húzta, a két térde közé. Aztán megcsókolta, köszönt, jó reggelt kívánt, és még hozzátett néhány dolgot, amelyet csak csókkal és simogatásokkal lehet elmondani. Evangeline viszonozta a csókot, és erős kísértést érzett, hogy sutba dobja a másnapi nagy terveket. Csak erre volt szüksége, hogy boldogan éljen, míg meg nem hal. Étel, napfény, alvás – mindezt pótolja a csók és az egymáshoz közel lüktető szívek.

– Tehetek érted még valamit? – kérdezte Jacks, és elhúzódott.

Még egyszer, kérlek, köszönöm, akarta mondani Evangeline.

De a Pagony máshogy gondolta.

A bárpult végén álló magas üveges szekrény zörögni kezdett. Először csak finoman megremegett. Akkora volt, mint két könyvespolc egymás mellett, és lehetetlenül vén. Apró buborékok lapultak az üvegében, a felületét karcolások lepték, és mindig volt a polcán néhány pite. Fahéjas pite és szegfűszeges pite, barackos pite és krémes pite, szedres pite és omlós tésztás pite, cukros pite és pudingos pite, karamellás-almás pite és duplacsokis-banános pite csokis tésztával.

A boldog fogadós útmutatója a csodálatosságokhoz lapjai szerint pitéből sosem lehet túl sok, és a jelek szerint a Pagony úgy gondolta, hogy Evangeline még nem sütött eleget. Az alsó polcok üresen álltak, de az üvegajtók mégis kitárultak, így jelezve Evangeline-nek, hogy még nem végzett a másnapi feladataival. Nem volt idő csókolózásra, flörtölésre, vagy akármit is csináltak éppen Jacksszel.

A szekrénynek alighanem igaza volt.

Evangeline hónapok óta készült a Pagony Nagy Újranyitására és az első éves Pezsgő Pagony Partira. Holnap végre megtörténik.

– LaLa délután érkezik – jegyezte meg Evangeline. Nagyjából egy héttel ezelőtt megbeszélték LaLával, hogy elmennek beszerezni az utolsó szükséges apróságokat. Evangeline most aggódni kezdett, hogy talán tegnap kellett volna ezt megejteniük, vagy előtte akármelyik nap. – Mielőtt ideér, még úgy két tucat pitét kell megsütnöm. Aztán fel kell raknom a kinti zászlócskákat. Aztán ha lesz még idő, talán lefesthetném az órát.

– Az órát nem kell lefesteni – biztosította Jacks. – De ha ragaszkodsz hozzá, megcsinálom én. – Azzal odahajolt egy újabb csókra.

A szekrény újra megzördült, és az óra az előtérben szükségtelenül elütötte az Almabort, mintha csak figyelmeztetni akarná Jackset, hogy ne ragadtassa el magát.

Bár Evangeline-nek később eszébe jutott, hogy az a figyelmeztetés talán másra vonatkozott…

Tartalom

A Pagony: Fogadó Utazóknak és Kalandoroknak

Volt egyszer… egyszer máskor

1. Evangeline

2. Evangeline

3. Evangeline

4. Evangeline

5. Evangeline

6. Evangeline

7. Evangeline

8. Jacks

9. Jacks

10. Jacks

11. Evangeline

12. Evangeline

13. Evangeline

14. Jacks

15. Evangeline

16. Evangeline

17. Evangeline

18. Evangeline

19. Evangeline

20. Evangeline

21. Evangeline

22. Evangeline

23. Evangeline

Epilógus

Köszönetnyilvánítás

Újdonságaink, eseményeink, valamint kedvezményes ajánlataink megtalálhatók megújult webáruházunkban, a booklove.hu-n!

Felelős kiadó Pap Zoltán

A Kolibri Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Garamvölgyi Katalin

Projektvezető Fehér Zoltán

Szerkesztette és a szöveget gondozta Tomku Kinga

Műszaki szerkesztő Kaposvári Franciska

A borítót az eredeti felhasználásával készítette
Kovács Kinga Csenge

ISBN 978 615 122 016 0

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Amatic SC – SIL Open Font License

Bodoni Moda – SIL Open Font License

Caveat Brush – SIL Open Font License

Charm – SIL Open Font License

Cinzel – SIL Open Font License

Montserrat – SIL Open Font License

Petrona – SIL Open Font License

Playfair – SIL Open Font License

Quintessential – SIL Open Font License

Italianno – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn SC – SIL Open Font License