Előszó

Az általunk ismert emberi civilizáció darabjaira hullott. A társadalmi rétegek megszűntek, az emberek közti feszültség pedig csak felgyorsította a folyamatot. Ha mindez nem lett volna elég, ehhez társult az országok kritikus gazdasági helyzete, az éhínség és a szabadság korlátozása. A sorozatos globális természeti katasztrófák pedig megadták a kegyelemdöfést a világrendnek. A középosztály teljesen eltűnt. Már csak a magukat Elitnek nevezők és az általuk Feláldozhatóknak titulált emberek maradtak. Utóbbiak mély nyomorban éltek, míg az elit semmiben nem szenvedett hiányt. Közülük is három család emelkedett ki, akik a világ vezetőivé váltak. Az energiaellátást a Shepard család uralta, a Global Green Electric alapítóiként. A megújuló energiaforrásokra épülő áramellátás és a teljes robotizálás az ő hatalmukat erősítette. A Marshall család a természeti katasztrófák után olyan technológiát fejlesztett ki, amely képes volt élelmet és ivóvizet biztosítani egy haldokló bolygón is. A harmadik „család” valójában egy vállalat volt: a Ryan Corporation. Ők feleltek a rendfenntartásért és az elit vagyonának védelméért. A vezetők fanatikus hitvallása miatt a zsoldosaik rendszeresen jártak le a Feláldozhatók közé, hogy nyílt és büntetlen népirtást végezzenek mindezt „isten nevében”. Mindenki, aki nem tartozott közéjük, a színes bőrűek, a más nemi beállítottságúak, szerintük Isten hibás teremtményei voltak, kártékonyak a világra, és még az állatoknál is jelentéktelenebbek. De a történet nem itt folytatódik. Hanem azokkal a szavakkal, ahol abbahagytuk: „Legalábbis ezt hitték.”

1. Fejezet.

Hannah és Alice ugyan eggyé váltak a Fény Akarata erejével, de ez is kevés volt Nightmare ellen. Ugyanis mikor a lányok készültek lesújtani, ellenfelük a hatalmas mennyiségű forrásnak köszönhetően mit a sötétség biztosított el tudta kerülni a vereséget. Mielőtt még a főnix becsapódhatott volna Nightmare képes volt egy olyan erős csapásra, amivel hőseinket mély álomba volt képes taszítani. Zoé csupán a szerencsének köszönhetően menekült meg. Paul az álmában a szerelmével Azarával éltek a földön. Egy csendes kis falut választottak Brazíliában az őserdőhöz közel. Átlagemberekként élték az életüket. Azara mások előtt Izabella néven mutatkozott be. Csupán Paul hívta a valódi nevén, de azt is csak a lakásuk biztonságot nyújtó falai közt. Az évek múlásával a nő várandós lett és az idő elteltével egy fiúnak adott életet. Kevinnek nevezték el a gyermeket. Paul boldogan és békében élte az életét a családjával. A férfi nem érezte a hiányát testvérének vagy a lányoknak mivel nem emlékezett rájuk. Kevin cseperedett Azara pedig ismét állapotos lett. Egy lányt szült kinek a Margaret nevet adták. A gyerekek meglepő módon semmilyen erőt nem voltak képesek használni. Szüleiket ez kicsit aggasztotta ám Paul így mindennél jobban meg akarta védeni családját akár az élete árán is. Egy nap hazafelé tartva Margaret észrevett egy játékot a bolt ablakában, ami mellett épp elhaladtak. Addig-addig kérlelte apját, hogy ő azt megvette neki. Bementek a boltba ahol találkoztak egy másik kislánnyal és apjával. Annak a gyermeknek is ugyan az a játék kellett. A gyerekek rövid időn belül egymásra hangolódnak. Paul meg is lepődött ezen mivel lánya nehezen barátkozó személyiség volt. A szülők látták, hogy ez egy barátság kezdete is lehet a két gyermek közt. Rövid beszélgetés után Paul meghívta őket magukhoz vacsorára mit a férfi el is fogadott. Idejét érezte a haza indulásnak ezért megfogta lánya kezét majd elindultak. Paul kilépve a boltból nem láthatta, hogy az imént megismert gyerek és apja szeme fekete lett miközben őt és lányát figyelték. Pár nappal később család át látogatott. Mindannyian egy jót vacsoráztak, beszélgettek. A gyerekek még jobban megismerték egymást. A szülők is úgy érezték mind két oldalról, hogy remekül ki fognak jönni egymással. Paul nem is kívánhatott volna ennél többet. A családja biztonságban, szeretetben él. Barátokat szereztek kikben megbízhatnak. Ám egy napon minden megváltozott. Paulék udvarán sütögettek mikor váratlanul a másik család női tagja egy kést döfött Azara oldalába. Paul nyomban aktiválni akarta erejét ám képtelen volt rá. Nagyon megrémült. A másik család férfi tagja hátulról egy üveggel fejen vágta őt. Paul elájult. A férfi pár órával később ismét tért magához egy fához kötözve. A családja a földön hasalt egymás mellett nyakukon kötéllel, ami a feléjük hajló ágon futott keresztül. Paul rémülten üvöltött bekötött szájjal. Végül a barátnak hitt férfi egyesével húzta fel szeretteit. Először fiát. Lánya és Azara sikoltottak, sírtak. Majd szerelme következett. Végül pedig a lánya. Mind hármukat csak lógtak tehetetlenül az utolsókat rúgva. Paul elvesztette a józan eszét. Ismét próbálta aktiválni az erejét, hogy megmenthesse családját, de képtelen volt rá. Végül feladta. Csak meg akart halni. A Margaret barátnőjének hitt kislány és anyja elindult a fához kötözött férfi felé. Paul észrevette, hogy a gyermek és a nő szemei is feketékké váltak. A férfi nagyon megrémült. A nő hozzá simult mialatt a gyermek végig a szemébe nézett. A nő megpuszilta Paul arcát majd egy pont akkora vágást ejtett a nyakán, ami keresztülvágta az ütőerét. A férfi rohamosan, nagyon sok vért kezdett veszíteni. Paul számára megállt az idő. A végtelenségig ismétlődően azt látta, hogy családja a fán csüngve rángatózik, mialatt ő elvérzik. Azara álma azonban teljesen más volt. Igaz Paul részese volt álmának ám a Dreif bolygón voltak. A pompa és a bőség jellemezte a Dreif planétát s a körülötte állókat is. Azara egy lánynak adott életet, kit Izaiba néven neveztek el. A lány sok bosszúságot okozott a szüleinek, az olykor meggondolatlan, a saját épségét veszélyeztető tetteivel, de ők ezt nem bánták. Sem a szülei sem a több milliárd erőtlen közt nem volt olyan, aki haragudni tudott volna a lányra mivel egy aranyos és szeretetre méltó, élettel teli gyermek volt. Azara és családja harmóniában és szeretettben éltek együtt egy kicsiny faházban az erőtlenek közt. Leif ereje örökösének ez az élet, egy valóra vált álom volt. A búra eltűnt. A két királyság eggyé vált. Minden bolygón élő erőtlen egyként élt. Ám ahogy Paul esetében egy napon itt is minden megváltozott. Az eddig pompázó Élet Fája lassan elkezdett elhalni mit senki nem vett észre csak mikor már késő volt. Az erőtlenek titkon Azarát és a családját hibáztatták ezért. Egy átlagosnak induló nap hajnalán Azara sikoltásokra ébredt az álmából. A nő nyomban kisietett a házból. Vérfürdő tárult a szeme elé. Erőtlenek mészároltak egymást, válogatás nélkül. Azara aktiválni akarta erejét ám nem tudta. Izaiba is kilépett aki, rémülten markolta meg a nő kezét. Paul is tehetetlen volt. Váratlanul egy nyílvessző találta el Azarát. Az a vállába fúródott, ami a földre lökte a nőt. Paul oda akart lépni ám egy erőtlen oldalról egy egyszerű mozdulattal lesújtott a férfire a kinek a feje a lányuk lábai elé gurult. A gyermek sikoltani kezdett. Ám nem sikolthatott soká mivel hirtelen körbe állták és szurkálni kezdték a teste minden pontján. Azara felpattant ám egy újabb vessző találta el. Ám ez a szeme közé csapódott. A nő szemei kezdtek felakadni, amitől homályosan kezdett látni majd a földre hullt. Ebben a pillanatban számára is megállt az idő. Folyamatosan ugyan azok a pillanatok ismétlődtek előtte. Azok mikor a szerelmére lesújtanak, a lányát pedig halálra késelik, mialatt ő holtan rogy a földre. Alice álmában a Földön élt. Híres színésznő lett belőle az általa hitt győzelem után. Reggel felébredt és a megszokott rutinjára készült. Kikelt az ágyából kiment meginni a kávéját. A sárkánya a kanapén feküdt. Alice elhaladva mellette az ujjával végig simította a kis állat hátát mitől az beleremegett. A már megbeszélt fotózás előtt úgy döntött fut egy kicsit. Hazaérve lezuhanyozott. A kis hüllő meghallotta a víz csobogását s azonnal Alicehoz sietett. Imádott a vízben álldogálni miközben Alice fürdött és szerette a hajszárító okozta levegőt is, amivel a lány szárította meg a közös zuhanyzás után. Ezt követően elkészült s elindult fotózásra. Szép napos meleg idő volt. Csak néhány felhő tarkította az eget. Alice úgy döntött mivel nincs, messze a stúdió gyalog megy. Út közben csúnyán beborult az ég, majd esni kezdett. A lány egy buszmegállóba húzódott az eső elől, ami egy üzletsornál állt. Taxit akart hívni mikor egy kocsi felcsapta rá az úton meggyűlt vizet. A ruhája teljesen elázott. Körülnézett mit tehetne hisz így mégsem jelenhet meg a stúdióban. Meglátott egy használt ruha boltot ahová bement. Egy vele egy korú srác igazgatta a ruhákat. A fiú megfordult. Alicet ekkor fura eddig még sosem tapasztalt érzés fogta el, ami kellemesen hatott rá. Felpróbált pár ruhát majd meg találva a neki tetszőt fizetni akart. Oda ment a fiúhoz és a bankkártyáját kereste, amit ekkor vett észre, hogy otthon hagyott. Alice megkérte az eladó fiút, hogy had vigye el a ruhát és hamarosan visszajön kifizetni. A fiú nagyon segítő kész volt vele, ami kissé imponált is a lánynak. Alice rájött az érzésre mikor kilépett a boltból és tovább sétált a stúdió felé. Vonzódni kezdett az eladóhoz. Ahogy ígérte másnap elment és kifizette a ruhát. Beszélgetni kezdtek. Alice csak órákkal később vette észre hogy, hogy elszaladt az idő. Végül egy randit beszéltek meg majd a lány haza ment. Hónapokig találkozgattak a fiúval és Alice ez alatt szerelmes lett. Titkolta a fiú elől a valódi kilétét, de e titkok ellenére mindent meg tett a szerelméért. Alice számára úgy tűnt, hogy a fiú is érte. A lány úgy érezte, hogy ez igazi szerelem. A kapcsolatuk hónapokból, évekké nőtte magát. Alice elhatározta, hogy mindent elmond a fiúnak. Eljött az évfordulójuk napja. Alice mindent előkészített, a nappaliban lévő asztalt feldíszítette, tele pakolta finomságokkal. Mezítelenül várta szerelmét a nappaliban a kanapéval szemben lévő fotelben ülve keresztbe tett lábbal. Szerelme belépett a lakásba. Alice feszes mellének bőrén megcsillant a gyertya fénye. A férfi belépve a lányra pillantott, aki ekkor széttárta lábait. A férfi mit sem törődve Aliceal, a hálóba ment. A lány észrevette a tv kiszűrődő fényét és hangját. Felállt, és úgy ahogy várta szerelmét ő is a hálóba ment. Szóváltásba keveredtek, ami veszekedésbe torkollott. Annyira elmérgesedett kettejük közt a vita hogy a kis sárkány előugrott és a maga vékony hangján a férfira üvöltött, akinek ekkor a szemei feketék lettek. Alice tudta, hogy baj van, de már késő volt. Próbált egybe olvadni a sárkánnyal, de nem tudott. A szerelmének hitt férfi leemelte a falról a dedikált baseball ütőt, mit a lány egy forgatás után kapott és erősen megcsapta vele az állatot. A sárkány a falnak csapódott. Alice hallotta a csontjának reccsenését. A kis állat azonnal elpusztult. Alice úgy érezte, hogy eltűnt a lelke. Megtámadta a férfit ám ő oly erővel csapta fejen a lányt az ütővel, hogy ő azonnal bele halt volna. De. Ebben a pillanatban Alice számára is megállt az idő. Csak azon pillanatok ismétlődtek előtte, ahogy a férfi megöli a sárkányát és őt is. Hannah a saját álmában visszatért a Magyarországi kis városba és úgy döntött, hogy ismét tanulni kezd. Szerette az egyetemen jelenlévő nyüzsgést. Rengeteg baráttal büszkélkedhetett. Ő volt az iskola mondhatni üdvöskéje. Bármibe kezdett azt a legjobbként fejezte be. Mind a tanárok, mind a diákok tisztelték őt az elért sikereiért. Hannah és barátnői úgy döntöttek, hogy a vizsgák előtt még elmennek szórakozni egyet a hétvégén. Így is tettek. A lány elkészült. Találkozott a barátaival majd elmentek a szórakozóhelyre. Egész éjszaka jól érezték magukat. Hajnalban haza indultak. Úgy döntöttek gyalog mennek. Sűrű ködfátyol fedte a várost. A lányokat ez nem zavarta. A hazafelé vezető úton egy jót beszélgettek és az este folyamán bepróbálkozó fiúkon szórakoztak. A lányok úgy döntöttek haza kísérik Hannáht, akinek ez nagyon jól esett. A ház elé érve elköszönt a barátnőitől majd elindult befelé. Az egyik lány utána nyúlt. Hannah mosolyogva fordult vissza ám a mosoly rémületté alakult. Minden lánynak fekete szemei voltak. Hannah próbálta aktiválni erejét ám képtelen volt. A lányok becibálták őt a lakásába. A földre lökték és ütni, rúgni kezdték. A sárkánya előbújt rejtekéből és Hannah segítségére sietett. Az egyik támadó megfogta a repülő állat farkát, amitől a kis hüllő csak csapkodni volt képes a lány kezében. Hannah a sárkány segítségére akart kelni, de az őt ütlegelők ezt nem hagyták. A fejét kezdték rugdosni és taposni. A lány tehetetlen volt. A sárkányt tartó lány megelégelte annak szárny csapkodásait és erősen a falnak csapta az állatot. A kis hüllő azonnal elpusztult. Apró termete miatt a csontjai nem voltak olyan tömörek így elég volt egy csapás. Hannah azt érezte, mint Alice is. A lelke szétszakadt. A támadói még párszor rátapostak végül számára is megállt az idő, és ugyan azt a pillanatokat szenvedte folyamatosan. Miközben hőseink tehetetlenül szenvedték Nightmare álmait a világűr egy eldugott szegletében ahol se egy csillag se egy bolygó nem helyezkedett el, egy feketelyuk tátongott és forgott lassan körbe–körbe. Ám ez a hely sem volt mindig ilyen itt is csillagok százai terültek el, mik szebbnél szebb képeket alkottak úgy, ahogyan bolygók ezrei is helyet foglaltak az űr e pontján. Viszont ez a feketelyuk mindent felemésztett, ami itt megtalálható volt, ahogy azt a mai napig is teszi. Vagyis inkább mondhatnám azt is, hogy csak tette, mert ezen a napon ez a feketelyuk megállt és nem forgott tovább. Zsugorodni kezdett, míg végül egy apró ponttá alakult. Pár perc elteltével mikor már nem volt képes tovább zsugorodni hangos morajlás töltötte meg az űr e szegletét mialatt a feketelyuk nagy erővel és gyorsasággal remegni kezdett. Ezt követően az szétrobbant és néma csend lett az úr. Pár pillanattal később egy repedés jelent meg a feketelyuk helyén, ami kezdett kitágulni. Víz folyt ki belőle. Nem hullt le vagy fagyott meg, hanem mint egy szőnyeg terült el a repedés alatt. Miután a repedés kellően szélesre tágult egy víz borította láb kezdett előlépni, majd egy az Éj Akaratához hasonló arctalan, a teljes testét víz boritó lény lépett elő megállva az átjáró előtt. Ő volt Veyra a Víz Akarata, aki női vonalakkal rendelkezett. Egy újabb kapu kezdett megnyílni pár méterre az Akarattól, majd szél tört elő belőle. Ez elérte a Veyra helyét, akiről vízcseppeket fújt le. Közben egy összesűrűsödött levegőből álló láb lépett ki a kapun, majd előlépett a Szél Akarata Vaelis, aki szintén női vonalakkal bírt. A két akarat semmit nem tettek csupán álltak egymással szemben közel a kapuikhoz. Végül egy harmadik is kezdett megjelenni mellettük. Erre mind ketten oda fordultak, majd ökölbe szorították kezüket. A kapu teljesen kinyílt és egy földalapú láb lépett ki rajta mit kavicsok tarkítottak. Ezt látva a két akarat ellazították kezük. Előlépett Deryn a Föld Akarata és szintén mozdulatlanul állt. A többieket figyelte. Majd megtörte a csendet.

- Visszatért... – szólalt meg Deryn férfihangon.

- Már ideje volt – mondta Veyra női hangon. – Végre az fogja uralni a fényt, aki meg is érdemeli.

Vaelis hangosan nevetni kezdett szintén női hangon, ami feldühítette Veyrát.

- Mi olyan vicces? – kérdezte Veyra.

- Ne haragudj – mondta Vaelis. – De te, mint a fény ura? Ez vicces... - S tovább nevetett ekkor már kevésbé.

- Gondolod? – kérdezte Veyra.

Az Akarat az ujjait kifeszítette maga mellett, ettől a lábai alatt elterülő víz remegni kezdett, amiből tüskék emelkedtek ki.

- Tényleg ennek van most itt az ideje? – szólt közbe Deryn.

- Te is kérsz?

- És ha megjelenik Heat?

- Miatta nem aggódok!

- És ha ő jelenik meg…?

Miután ezt Veyra meghallotta ellazította a kezeit. A tüskék visszahulltak az alatta elterülő vízbe.

- Ha legközelebb találkozunk, akkor megölöm, legyen az bárki! – Mondta Veyra s apró vízcseppekké hullott, visszahúzódott a kapun, az pedig bezáródott.

- Szerinted tudja? – kérdezte Vaelis.

- Mit?

- Hogy se neki és se neked nincs esélyetek uralni a fényt! – felelte Vaelis.

A Szél Akarata is visszalépett a kapuján, ami ezután azonnal be is zárult. Deryn még állt pár percig az átjárója előtt mi a saját elemi világába vezetett majd ő is visszalépett, ami szintén bezárult. Az űr egy naprendszerében állt egy élettől hemzsegő bolygó, amit három hold kísért. Az egyik hold felszíne felett pár centivel egy kapu nyílt meg amiből Deryn lépett elő. Az Akarat megvetette a lábait a csillag felszínén. Meglepődve tapasztalta, hogy a kapu nem záródik be, amit félig hátra fordított fejjel figyelt. Egy vele azonos kinézetű és a Hannah és Alice sárkányaikkal megegyező méretű sárkány lépett elő ez után pedig Deryn visszafordította a fejét a bolygó felé.

- Végre felébredtél... – mondta Deryn. – Visszamehetsz! Most nincs rád szükségem!

Az apró hüllő ez után visszafordult és visszaugrott a kapun, ami ekkor bezárult. Deryn végig a bolygó felé fordulva állt mozdulatlanul. Pár percig még figyelte a planétát majd felemelkedett a talajtól és az élettől hemzsegő csillag felé kezdett repülni. Itt az emberek sokkal fejletlenebbek voltak, mint a Földön élők. Ám ellenben a Földi Emberekkel, sokkal, tisztelet tudóbbak voltak a bolygóval és az azon élő összes létformával szemben. Vissza fogottan kisebb falvakban éltek szerte a Planétán ám nem húztak határokat. Olyan volt a bolygó, mint egy hatalmas város. Tudták a rajta élők hogy ők csak vendégek itt az életük alatt. Elfogadták és tiszteltben tartották a helyüket a táplálék láncban minek közel sem ők voltak a csúcsa ám ez nem zavarta őket. Meg tanultak alkalmazkodni. Csupán annyit vettek el a bolygótól, ami pont elég volt az életben maradáshoz. Ezeknek köszönhetően bőségben és harmóniában éltek. Deryn megvetette a Planétán a lábait majd állt és várt. Pár perc elteltével észrevette, hogy az energia, amit megérzett alóla árad. Deryn indulni készült annak az irányába ám hangokat hallott, kiszűrődni a mögötte álló sűrű erdőből. Arra fordult és várt. Egy állatot látott meg kiszaladni, ami akkora volt, mint ő. A Föld Akarata nem tett semmit csupán állt mozdulatlanul majd megjelent egy jóval nagyobb állat a kicsi mögött. Deryn még mindig nem tett semmit ám ekkor a kisebbik állat közeledni kezdett felé majd szaglászni kezdte őt. Deryn hátra tolta pár centire a jobb lábát majd két kavics emelkedett fel mellette a földről és lebegett a lábánál. Az állat párszor megszagolta az Akaratot, aki hagyta azt. Végül az állat kikerülte Derynt és elsétált mellette a nagy pedig átlépve őt követte a kicsit. A kavicsok visszaestek, Deryn pedig eggyé vált a földdel. Egyre beljebb s beljebb haladt a bolygó középpontja felé. Végül egy több száz kilométer átmérőjű üregben találta magát, aminek a közepén a bolygó magja állt. Deryn csupán lebegett pár pillanatig a magtól nem messze s tisztán kezdte érezni az energiát áradni abból. Tovább ereszkedett, míg végül elsüllyedt a forró lávában majd egy a Valoriana által lakott világhoz hasonlóban talált magát ahol ismét megvetette a lábait. Percek elteltével egy férfi tűnt fel s az Akarat felé kezdett sétálni kit három mezítelen nő kísért. Testüket csupán egy alsónemű fedte. E három nő volt az Élet az Idő és a Halál királynői. Ám Elara, Darion és Dravetől eltérően nekik a bőrszínük volt az, ami szimbolizálta az erejüket, azonban a három legendás földi őrzővel egy időben születtek. Valoriana tudtán és akaratán kívül mikor megalkotta az elsőket összekötötte a világűrben elvetett összes magot majd mindenhol megjelentek a harcosok.

- Üdvözöllek idegen! A nevem Herocius. – Miben lehetek a segítségedre?

- Mi vagy te? – kérdezte Deryn.

- Én vagyok az Élet Fája ára – mondta.

- Milyen Élet Fája? – kérdezte Deryn.

- Leif istenünk utolsó ajándéka, ami csupán egy lelket kér, hogy eme csoda létrejöhessen – felelte Herocius.

- Leif, mint isten... – mondta Deryn.

- Kérlek, bocsásd meg udvariatlanságom, de tán hallottál már róla? – kérdezte Herocius.

- Mondhatni... – felelte Deryn.

- Csak nem egy istenhez van szerencsénk? Tán Leif leszármazottja vagy? – kérdezte örömmel a hangjában Herocius.

- Olyan, hogy isten, nem létezik! És én sem vagyok az! – felelte Deryn. – Hol van Heat?

- Sajnos nem tudom, kiről beszélsz idegen. Hogy értetted, hogy nincs... – akarta kérdezni Herocius.

Deryn nagy erővel mellkason csapta a férfit amitől Herocius szava elállt és több száz métert repült. A Halál Királynője gondolkodás nélkül felugrott és oldalról akarta fejen rúgni Derynt, míg a másik két Királynő Herocius megóvására sietett. A Föld Akarata könnyűszerrel megfogta a Halál őrzőjének a lábát majd a levegőben tartotta őt.

- Ne nevettess! – mondta Deryn.

Egy mozdulattal szilánkosra törte a Királynő síkcsontját, akit ezután a földnek csapott. A harcos magatehetetlenül közeledett a föld felé ahonnan egy kavics lövellt ki nagy sebességgel. Ez a bizonyos kő keresztülfúródott a Halál királynőjének koponyáján, aki holtan csapódott a földbe. Az Élet és Idő királynőinek sikerült megóvni Herociust a komolyabb sérülésektől. Megálltak az Élet Fája két oldalán és a Halál királynője hulláját figyelték. A másik két őrző haragra gerjedtek majd nyomban megtámadták Derynt, aki továbbra is mozdulatlanul állt. A két harcos közeledett. Deryn mögött, a földből több száz kő alapú dárda emelkedett ki. A Föld Akarata maga elé emelte a kezét, amivel a támadóira mutatott. Végül ökölbe szorította azt mitől a dárdák egyszerre indultak el a királynők felé. Az Élet Őrének sikerült kitérni a dárdák elől ám az Idő Királynőjének a vállába fúródott egy. Ettől ő visszasodródott majd egy fa törzsének csapódott ahová a dárda felszögezte. A királynő próbálta kihúzni a dárdát ám késő volt, mikor a közeledő többi dárda felé tekintett több tíz fúródott a testébe. Az Élet királynőjének sikerült megközelíteni Derynt ám ő ekkor elkapta az arcánál fogva és magával szemben tartotta a nőt.

- Megleptél! – mondta Deryn. – Nem hittem, hogy képesek lesztek megközelíteni. De ez kevés!

Deryn mind két kezével megragadta a királynő fejét, összeroppantotta azt, majd ketté tépte a testét a darabjait pedig a két oldalára dobta a földre. Herocius összecsapta a tenyereit ám ekkor a férfi alól egy hatalmas kéz nyúlt fel, ami több száz méter magasba emelte fel őt majd a földnek csapta az Élet Fáját. Herocius próbált lábra állni ám nem tudott. Deryn sétálni kezdett felé. Az Élet Fája két oldalán egy–egy több méteres föld tömb emelkedett elő.

- Utoljára kérdezem! –mondta Deryn. – Hol van Heat?

- Esküszöm, nem tudom, kiről beszélsz! – felelte Herocius.

- Rossz válasz... – mondta Deryn.

Az Akarat megfordult majd távolodni kezdett Herociustól aki felé a két földtömb elindult.

- Ne tedd! Nem csak engem ölsz meg, hanem az egész bolygót is elpusztítod! – mondta Herocius.

Deryn egy pillanatra megállt ám nem fordult vissza a férfi felé.

- Nem kár érte... – felelte a Föld Akarat.

A két földtömb becsapódott Herocius testébe, aki belehalt a sérülésekbe. A férfi halálát követően természeti katasztrófák sora vette kezdetét a Planétán. Deryn mit sem törődve a pusztulással emelkedni kezdett, míg végül ismét a felszínre jutott. Az embereknek és állatoknak esélyük sem volt menekülni a pusztítás elől, ami mindent megölt. A Föld Akarata végül kirepült az űrbe a bolygó két holdja közé és onnan figyelte, míg minden elpusztul. A két hold irányába emelte kezeit majd lassan a bolygó felé kezdte mozdítani azokat. A holdak szinte alig mozdultak meg, bármennyire is próbálkozott kevésnek bizonyult az ereje. Megjelent mögötte a kapu. A sárkánya előrepült. Egyenesen az Akarat testébe szállt. Az arcán a hüllőnek a két szeme öltött alakot. Deryn ismét megpróbálta a holdakat megmozdítani, amit most sikerült is neki majd nekihajította a bolygónak azokat mik a planétával együtt az ütközéstől egy nagy robbanásban elpusztultak.

- Azt hittem elég lesz... – mondta Deryn.

A sárkány kirepült a testéből mitől a szemek eltűntek az arcáról a hüllő pedig ott lebegett mellette.

- Visszamehetsz! – mondta Deryn.

Az állat visszarepült az átjáróba, ami be is zárult. Miután a csillag megsemmisült egy apró, vakító, fehér fényben izzó pont maradt annak a helyén. Ebből a pontból több millió fehér szál húzódott szét szerte a világűrben. Deryn a ponthoz teleportált. A Föld Akarata ekkor látta, meg hogy ez a pont valójában egy mag. Deryn szerette volna megérinteni ezt a magot ám mikor hozzá ért az elporladt a szálak pedig kezdtek fokozatosan eltűnni. A Föld Akarata testét pont annyi kavics hagyta el ahány szál volt mik nyomban a szálak után eredtek.

- Úgy is megtalállak... – mondta az Akarat.

Ismét megjelent mögötte a kapu, amin átlépett és az bezáródott. A fehér szálak nagy sebességgel tűntek el miket a kavicsok rendületlenül követtek. A Föld bolygóra húzódó szál útját keresztezte a sarkcsillag. A szál bejutott a csillagba ám benn ragadt. Ez után nem sokkal a kő is becsapódott. A csillag szétrobbant, amit a földről is látni lehetett. A robbanás után egy villám indult a föld felé megállíthatatlanul. A galaxis egy másik pontján újabb kapu nyílt meg közel egy bolygóhoz minek az egyik felét édes víz a másikat pedig szárazföld fedte. Ezen két részt egy egybefüggő hegy láncolat választotta el, amin keresztül vízesés, patak és folyó formájában jutott át az élethez szükséges víz a száraz földre. Az átjáróból Vaelis lépett elő, aki a bolygót kezdte figyelni majd pár perc elteltével elindult felé. A Szél Akarata egy vízeséshez közel ért földet, mi egy folyót táplált. Miután megvetette a lábát a felszínen pár pillanat elteltével a folyó sodrása megállt majd megfordult, ahogy a vízesés is. Ezt követően az eddig nyugodt felszínű tenger felőli oldalon hullámok jelentek meg. Vaelis megérezte Veyra jelenlétét a bolygón. A Szél Akarata tudta, hogy a Víz Akarata készül valamire ám nem mozdult, csupán várt. A víz fedte oldalon egy hatalmas az egész bolygót érintő özönvíz indult útnak. A Szél Akarata látta a közelgő veszélyt ám nem tett semmit, míg végül a víz elérte a szárazföldi részt és mindent elmosott. Megállíthatatlanul hömpölygött az áradat Vaelis felé mindent elpusztítva maga előtt. Az Akarat felemelte a bal kezét, ami több kilométerre tőle egy láthatatlan energia burát eredményezett. Az áradat ennek csapódott meggátolva ezzel, hogy a víz elérje a Szél Akaratát. A bolygó szárazföldi oldala teljesen megsemmisült kivéve a Vaelis által emelt búra védelmét élvező részt ahová Veyra könnyűszerrel belépett.

- Muszáj volt? – kérdezte Vaelis. – Kezdett tetszeni.

- Mit akarsz itt?! Nincs jogod itt lenni! – mondta Veyra. – A teremtés törvénye kimondja...

Vaelis hangos nevetéssel szakította félbe Veyrát.

- Mi olyan vicces?! – kérdezte Veyra.

- Hogy te? Teremteni? Nem is csináltál semmit már itt volt a bolygó. – felelte Vaelis.

- Megmondtam, ha még egyszer találkozunk, megöllek!

- Pont te hozod fel a törvényeinket? Te, aki megszegte a legszentebbet! Aki miatt ebbe a helyzetbe kerültünk? –

- Titeket is ugyan úgy átvert! – felelte Veyra.

- De te voltál, aki minden áron támadni akart! És nézd meg mi lett a vége...

- Én csak...

- Igen mind tudjuk... pár törvényünk volt és neked sikerült mindet megszegned...

Veyra erre mit sem felelt csupán állt mialatt elöntötték az emlékek.

- Megszerzem a fényt, és vele együtt azt is... – mondta Veyra.

- Soha nem lesz a tiéd! – felelte Vaelis.

- Hagyd el a bolygót vagy megöllek!

- Meg akarsz ölni? – kérdezte Vaelis. – Próbáld csak meg!

Vaelis mellett megnyílt az átjárója, amiből egy vele megegyező kis sárkány repült elő majd vált eggyé vele akinek Derynhez hasonlóan megjelentek a szemek az arcán. Az átjáró bezárult ő pedig eltűnt Veyra elől, aki tudta, hogy Vaelis támad. Veyra mögött is megjelent a kapuja és még épp időben tudott egybeolvadni a sárkányával. Vaelis megjelent Veyra előtt és egy dárdával próbált lecsapni rá. Veyrának volt ideje megalkotni egy kést a kezébe, amivel ki tudta védeni a csapást. Miközben elhaladt mellette a Szél Akaratának a dárdája, Veyra másik kezében egy újabb kés jelent meg, amit alulról Vaelis vállába szúrt majd a földnek csapta őt. Veyra a földön fekvő Vaelis arcára akart taposni, aki szertefoszlott majd pár méterrel odébb öltött alakot ismét. Vaelis nem szólt egy szót sem csupán ismét megtámadta Veyrát. Vízcseppek szivárogtak át a burok falán majd hegyes tüskékké alakultak miket a Víz Akarata Vaelis felé lőtt. A Szél Akarata kitért a tüskék elől és Veyra oldalán jelent, meg. Hasfalon rúgta. Veyra ettől egy pillanatra megingott Vaelis pedig akkora erővel csapta arcon a Víz Akaratát, hogy annak az arca fele leszakadt. Veyra a földnek csapódva apró vízcseppeké hullott majd eltűnt. Pillanatokkal később ismét megjelent Vaelis mögött. Próbálta fejen rúgni őt. Vaelis kivédte a rúgást, mit ökölharc követett. A két Akarat valódi gyilkolási szándékkal harcoltak, mint puszta kézzel, mint pedig fegyvereiket megalkotva. Mindketten sikerrel csonkították a másikat, és míg egy–egy leszakadt darabja után Veyra kénytelen volt eltűnni majd ismét megjelenni addig Vaelis nyomban képes volt helyre állni. A Víz Akarata épp, hogy megjelent Vaelis már támadt is. Veyra elkapta egy ütésénél Vaelis csuklóját és kihajította őt a, búra alól egyenes a vízbe.

- Megvagy! – mondta a Víz Akarata majd ő is eltűnt.

Vaelis a vízben lebegve Veyrát kereste ám nem látta sehol. Nem sokkal ez után a Szél Akarata megérezte, hogy valami hátulról közeledik felé. Megfordult és egy hatalmas vízből álló lény úszott felé szélesre nyitott szájjal. Vaelis nem tudott kitérni a lény elől, ami bekapta őt. Az Akarat magatehetetlenül lebegett a lény gyomrában, míg végül össze tudta csapni a tenyereit. Vaelis egy oly erős széllökést hozott létre, hogy a lény szertefoszlott. Vaelis megállt a lábain, a tenger alján és a jobb vállára nézett, ahonnan a karja a válla alól le volt szakadva, ami nem állt helyre.

- Ez nem jó... – gondolta.

Felnézett az ég felé és tudta, hogy minél hamarabb ki kell jutnia a felszínre ám Veyra megjelent felette keresztezve az útját.

- Mi a baj testvér? – kérdezte. –Tán mégis képes leszek végezni veled?

Vaelis nem felelt Veyra kérdésére, leguggolt a bal öklét letette a földre. A szemeit lehunyta és összpontosítani kezdte minden megmaradt energiáját. Veyra látta, hogy Vaelis menekülni készül. A Víz Akarta egy íjat formált meg a kezében, miben mialatt felhúzott, egy vessző jelent meg. Miután teljesen felhúzta az íjat és úgy tartotta azt, több millió nyílvessző öntött alakot körülöttük mik mindegyike Vaelist vette célba.

- Ne bízd el magad! – mondta a Szél Akarata.

Kinyitotta a szemeit és elrugaszkodott a földtől olyan nagy erővel, hogy a bal lába leszakadt az ugrástól. Veyra ebben a pillanatban kilőtte Vaelisre a nyilat, amit a többi is követett. Vaelis sikerrel kitért pár vessző elől ám mindet nem tudta hárítani. Néhány a testébe állt, de mikor már elég közel gondolta magát a Víz Akaratához, egy robbanás ment végbe a víz alatt, Vaelis pedig kirepült az égre. A robbanástól felszabadult víz, esőként hullott vissza a tengerbe. Vaelis elegendő távolságból lebegve figyelt mialatt a leszakadt karjai és lába ismét alakot öltött rajta. A Szél Akaratának a teste helyre állt majd ereszkedni kezdett. Lábaival érintve a víz felszínét pár száz méterre tőle pedig megjelent Veyra.

- És most? – kérdezte Veyra.

- Fejezzük be! – felelte Vaelis.

- Helyes!

Vaelis nagy lendülettel szaladni kezdett Veyra felé, aki szintén elindult. Oda értek egymáshoz és mindketten egyszerre csapták arcon a másikat. Ettől kilométereket repültek távol egymástól, pattogva a víz felszínén. Veyra felállt és ismét támadt. Vaelis maga elé emelte a kezeit és sűrített levegő gömböket lőtt a Víz Akarata felé. Veyra nem lassított, rohant szembe a gömbökkel miket sikeresen ki tudott kerülni. A Víz Akarata elrugaszkodott a víz felszínétől, oldalra pördülve átugrott egy gömböt mialatt a kezében, mi egy pillanatra nem volt látható ő is létre hozott egy gömböt. Vaelis felé dobta azt. A Szél Akarata is megindult Veyra felé. A gömb elől kitérve a két Akarat oda ért egymáshoz majd egymás öklét ütötték meg. A csapástól olyan hatalmas energiák szabadultak fel a kezeik közt, hogy az eltolta pár centire azokat egymástól. Az energia a két ököl közt megszorult s csupán mini métereket cikázott minden irányba. Pillanatok leforgása alatt nagy mennyiségű energia sűrűsödött össze. Az Akaratok öklei közelebb kerülve egymáshoz energialökést generált, ami keresztülfutott az egész bolygón. Vaelis észrevette, hogy valami megváltozott, de nem szentelhetett neki különösebb figyelmet, mert tudta, hogy ha nem összpontosít, akkor valóban életveszélybe kerül. Az energiából egy kis darab leszakadt majd a tengerbe esett. A bolygó ebben a pillanatban teljes egészében megfagyott. Mindketten meglepődtek a jelenségen, mert ekkor még nem tudták, hogy az előző pillanatokban, az erejük eggyé vált. Az Akaratok elvesztették a koncentrációjuk. Az ökleik ismét összeértek a bolygó pedig jég darabokká robbant szét. Veyra és Vaelis eltűntek. A szétrepülő jégdarabok között viszont feltűnt két kis sárkány. Az egyiket világoskék, míg a másikat ezüstszínű pikkely fedte. A sárkányok magukhoz tértek, egymásra néztek és a maguk vékony hangján egymás felé üvöltöttek. A hüllők mögött megjelent két kapu. A kék sárkány mögötti kapuból víz tört elő és fedte el a sárkányt, ami magára öntötte Veyra kinézetét. A másikból szél fújt ki a sárkány pedig Vaelisre kezdett hasonlítani.

- Még találkozunk! – mondta Veyra.

- Abban biztos lehetsz... – felelte Vaelis.

Mind a ketten átlépték a kapuikat, amik ezután bezárultak majd eltűntek.

2. Fejezet.

Mindhárom Akarat, mozgásba lendült, aminek következtében bolygók pusztultak el. A villám, pedig bejutott a Föld légterébe, aminek útját egy magán repülőgép keresztezte. A gépen a Shepard család legfiatalabb tagja utazott William, aki ezen a napon töltötte a huszadik születésnapját. Elit barátaival és pár feláldozható lánnyal utaztak a gépen kimondottan jó hangulatban mialatt a lányokat szexuális vágyaik kielégítésére használták. William, akit a barátai és családja a csak Willnek hívott egy fotelben ült miközben egy lány térdelt előtte mindössze egy bugyiban és orálisan kényeztette. Több perce tartott már a dolog de Will nem jött izgalomba. A lány észrevette, hogy a fiú nem merevedik, de nem hagyta abba. Will próbálta leplezni az igazságot magáról, de az egyik barátja észrevette rajta az aggodalmat. Mikor a fiú megszólalhatott volna Will szerencséjére a hangszóró is megszólalt.

- Uram! – szólt ki a pilóta az irányító kabinból. – Egy elég durva vihar van előttünk. Le kellene szállnunk pár órára, csak míg elvonul.

- Felejtsd el! – felelte Will. – Menj tovább!

- De uram... – mondta a pilóta.

- Semmi de! Azt mondtam menj! – vágott a szavába Will. – Azt hiszi, kihagyom a szülinapi partim, mert ő be van szarva egy kis villámlástól....

Will barátai elnevették magukat, a lány, pedig aki előtte térdelt abba hagyta, amit csinált és felnézett rá. Ekkor síri csend uralkodott el a kabinban. Mind a lányok mind pedig a barátai meglepetten néztek a lányra majd Willre.

- Hogy hívnak? – kérdezte Will.

- Maya – felelte a lány.

- Maya... – ismételte meg a fiú.

Előre hajolt a fotelben ülve, finoman a lány álla alá tette a kezét majd a hüvelykujjával simogatni kezdte az arca oldalát.

- Ha jól gondolom neked is az a véleményed, hogy le kéne szállnunk? – kérdezte Will.

- Hát szerintem hallgatnunk kéne a pilótára... – felelte Maya.

Will mosolyogni kezdett Maya válaszán, míg a többiek ledöbbenve álltak a hallottak előtt.

- Akkor szállj le Maya... – mondta a fiú.

Előrántott egy fegyvert a dereka mögül majd egyszerűen halántékon lőtte vele a lányt, aki holtan csapódott a kabin oldalának.

- Mi a faszt képzelsz magadról?! – kérdezte kiabálva Will, Maya hullájától mialatt a vérét törölte le az arcáról. – Azt hiszitek, lehet véleményetek? Rohadt feláldozhatók!

Felpattant és a másik lány fejéhez nyomta a fegyvert. A lány nem tudott még sikoltani sem annyira megijedt. Will észrevette, hogy félelmében a lány bepisilt minek láttán nevetni kezdett.

- Takarodj, hozz egy rongyot! – mondta.

A gép bejutott a pilóta által említett viharba, ami dobálni kezdte azt mitől Will visszaesett a fotelba.

- Mi a faszt csinál ez a szerencsétlen? – kérdezte. – Mit nézel, húzzál oszt nézd meg mi a fasz van... – mondta a másik lánynak, aki le sem vette a szemét hulláról.

A lány felkapta a fejét Will szavaira és elindult a pilótafülke felé. Megtett pár lépést majd a gép oldalán, a kis ablakon egy villám csapott az utastérbe egyenesen a lányba, aki ettől hamuvá égett. Will és mindenki más halálra rémült a gépen, ami zuhanni kezdett. A fiú kinézett az ablakon és látta, hogy a villámok az egész gépet elfedik, mialatt zuhan. Végül minden ablak betört és mindenkibe belecsaptak a villámok, ami megölte őket. Willt is érte egy villámcsapás, aki üvöltött fájdalmában mialatt a bőre leégett a testéről. A gép a már teljesen lakatlan Las Vegas területén becsapódott és két kaszinó közé szorult. Napok teltek el mióta Will gépe lezuhant, amiért az elit a feláldozhatókat hibáztatta. Éppen ezért nagy csapatokat küldtek Long Island megmaradt részeire a Ryan Corporation vállalat zsoldosaiból. Ők eddig is sűrűn jártak ide olykor heccből olykor parancsra a leszbikus nőket kortól függetlenül többszöri erőszak után, míg a meleg férfiakat megkínozva lemészárolni. A megszokottnál több szárazföldi és légi jármű jelent meg, ami az ott élők között pánikot keltett majd tüzelni kezdtek a járművekből az utcákon lévőkre. Az első ártatlan halálával egy időben a lezuhant gépben Will kinyitotta a szemét miket elektromosság fedett el. Üvölteni kezdett a fájdalomtól és pár pillanattal később a roncsból egy villám lőtt az ég felé. A villám megállíthatatlanul haladt mialatt a nyílt utcán ölték a zsoldosok az embereket. Egy közeli sikátorba futott be két húsz év körüli srác, kézen fogva egymást, akik elszaladtak egy nő mellett, kit két zsoldos fog le miközben a harmadik erőszakolta. A nő sikoltozott, keservesen sírt. Ezt látva az egyik fiú elengedte a partnerét és megállt. Ezt a másik csak pár méterrel később vett észre.

- Mit csinálsz Igor? – kérdezte a fiú. – Gyere, már mennünk kell!

Igor nem törődött a partnere szavaival és a nő segítségére akart indulni mikor oldalról egy nagy erejű ütést kapott a fejére, amitől azonnal sokkot kapott és a földre esett. Ezt a másik fiú ijedten vette észre és mikor indulni akart érte, egy lövés dördült el. A golyó a vállát találta el. A földre esett. Nem tétlenkedett és ismét Igor segítségére akart kelni ám valaki a hátába térdelt, ami visszalökte őt a földre és ott tartotta. Ez után két zsoldost látott meg Igor két oldalán és egy férfihangot hallott megszólalni a háttérből.

- Tegyétek fel oda! – mondta.

A két zsoldos szó nélkül a hatalmas emeletes ház falánál egymásra felhelyezett raklaphoz húzták a sokkos állapotban, tudatán kívüli Igort és hassal lefelé felfektették a raklapokra.

- Ne! – kiáltotta oda a földön fekvő srác.

Egy tiszt jelent, meg akinek az oldalán egy gépfegyver lógott és nyugodt léptekkel sétált feléjük.

- Szedd le róla a nadrágot! – mondta a tiszt az egyik zsoldosnak.

A fizetett katona elő rántotta a kését és nem mélyen, de Igor derekába vágta azt végig rántva rajta így szétvágva a nadrágját. Azt lerángatták róla, amit a földre nyomott fiú tehetetlenül volt kénytelen végig nézni. A tiszt oda lépett Igor mögé, megragadta mindkét kezével a gépfegyverét és egy erős mozdulattal felnyomta annak a végét Igorba. Ő a fájdalomtól felnyögött, de csak halkan a szerzett trauma miatt.

- Engedjétek el rohadékok! – kiáltotta a földön fekvő.

A tiszt tartva Igorban a fegyvert mosolyogni kezdett és Igor füléhez hajolt.

- Ezt élvezd! – mondta a tiszt.

Meghúzta a gépfegyveren a ravaszt, ami belülről szaggatta szét Igort, aki azonnal belehalt a sérüléseibe. Ezt látva a másik fiú teljesen ledermedt és semmire nem volt képes csupán nagyokat fújni. Miután a tiszt kivette a fegyvert Igor halott testéből elindult a földön fekvő srác felé. Közeledve hozzá a tiszt meghallotta, hogy a földön tartott fiú imádkozik. A fegyverével jelzett a férfit földön tartó zsoldosnak hogy emelje fel. A tiszt odaért majd az Igorból kihúzott fegyvert a fiú szájába nyomta.

- Mit képzelsz magadról? Mit csinálsz? – kérdezte a tiszt. – Ideje követned a másik patkányt!

A ravasz meghúzását megelőző pillanatban a mellettük álló emeletes ház tetejébe belecsapott a villám, ami lefelé száguldott mialatt az ablakok sorra kirobbantak. A tiszt és mindenki más is felfigyelt a jelenségre, de ekkor a villám kirepült a tiszttel szemben lévő szellőzőnyílásból majd neki repült a férfinek, aki ettől darabokra szakadt. Ezt követően a térdelő fiú mögött álló zsoldost ölte meg, aki után a menekülni próbálókat. A meglőtt fiú szinte fel sem tudta fogni azt, ami körülötte történik. Mire ismét feleszmélt meglátta maga előtt pár méterre a villámot cikázni a levegőben. Az végül kezdett átalakulni és emberi alakot önteni magára. A férfiban meghűlt a vér miután a villám megállt a lábain arc nélkül, bőr nélkül csupán sűrű elektromosság képében. Elindult a férfi felé, aki mozdulni sem tudott ijedtében. A villámból született lény a földön fekvő felé nyújtotta a kezét. Pár lépessel később a kezeitől kiindulva bőr kezdte elfedni azt, ami végül teljesen elfedte a testét. Megjelent Will kiről a fiú semmit nem tudott. William ájultan esett össze. A halál torkából megmenekült fiú, hangokat hallott meg a sikátorból ezért hirtelen felállt, odaszaladt a hozzá közeli akna fedélhez nehezen levette azt majd le akart mászni. Visszanézett Willre aki ott feküdt mezítelenül ájultan és oda ment érte. Megfogta a csuklóját majd húzni kezdte de Will bőre ekkor leszakadt róla a férfi pedig elesett. Miután a férfi Willre nézett látta, hogy a bőre ismét kezd megjelenni. A Williammal egy korú srác felállt és újra oda lépett. Megint megfogta a karját majd húzni kezdte, amiről a bőre most nem szakadt le.

- Most komolyan?! Az előbb mi volt a probléma? – mondta a fiú.

Elérve a csatorna lejáratához lelökte rajta Willt, aki eszméletlenül zuhant bele majd ő is bemászott a fedelet pedig visszahúzta. Will egy zúgó hangra lett figyelmes. Kinyitotta a szemét és a repülőn találta magát a székben ülve. A gép zavartalanul repült. Körül nézett. Rémülten vette észre barátai szétszakadt hulláit minek látványától felugrott a székből. Megpillantva a lányok szinte szénné égett testét hátrálni kezdett ám neki ment valakinek. Meredt tekintettel fordult az ismeretlen felé. Halálra rémítette a hörgő hang mit a mögötte álló kiadott. Maya volt az. Vér borította kezeivel megragadta Will fejének két oldalát és élettelen tekintetével a fiú szemébe nézett. Will akármennyire is szeretett volna képtelen volt mozdulni a félelemtől mit Maya tekintete okozott.