Torma Nikoletta

Veres Mária

Veres Zoltán

Kompakt kommentár

a fogyasztónak nyújtott

hitelről szóló törvényhez

Kompakt kommentár a fogyasztónak nyújtott

hitelről szóló 2009. évi CLXII. törvényhez

Szerkesztette

Veres Zoltán

Wolters Kluwer Hungary • Budapest, 2022

Kiadja a

Wolters Kluwer Hungary Kft.

Budapest, 2022

1117 Budapest, Budafoki út 187–189.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

E-mail: info-hu@wolterskluwer.com

www.wolterskluwer.com/hu-hu

Felelős vezető: Kézdi Katalin, a Wolters Kluwer Hungary Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: dr. Krizsán Brigitta

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Lestyánszky Ádám, dr. Krizsán Brigitta

Felelős szerkesztő: dr. Némedi-Tóth Zsuzsanna

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

ISBN 978-963-594-110-0

Termékkód: NEB1057

Kiadványaink megvásárolhatóak a shop.wolterskluwer.hu webáruházban.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Szerzők:

Torma Nikoletta

14–14/B. §, 23–27. §

dr. Veres Mária

4–13. §, 18–19. §

dr. Veres Zoltán, PhD

Bevezetés, 1–3. §, 15–17/F. §, 20–22. §, 28–38. §

Szerkesztette:

dr. Veres Zoltán, PhD

Kézirat lezárva:

2022. május 25.

© Torma Nikoletta, dr. Veres Mária, dr. Veres Zoltán, Budapest, 2022

© Wolters Kluwer Hungary Kft., Budapest, 2022

Rövidítések jegyzéke

1959-es Ptk.

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről

1996-os Hpt.

1996. évi CXII. törvény a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról

Az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelve

Az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelve a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről

Az Európai Parlament és a Tanács 2014. február 4-i 2014/17/EU irányelve

Az Európai Parlament és a Tanács 2014. február 4-i 2014/17/ЕU irányelve a lakóingatlanokhoz kapcsolódó fogyasztói hitelmegállapodásokról, valamint a 2008/48/EK és a 2013/36/EU irányelv és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról

Fhtv.

2009. évi CLXII. törvény a fogyasztónak nyújtott hitelről

Fttv.

2008. évi XLVII. törvény a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmáról

Hpt.

2013. évi CCXXXVII. törvény a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról

Jht.

1997. évi XXX. törvény a jelzálog-hitelintézetről és a jelzáloglevélről

KHR

Központi Hitelinformációs Rendszer

Kormány Statútum

182/2022. (V. 24.) Korm. rendelet a Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről

MNB

Magyar Nemzeti Bank

MNB tv.

2013. évi CXXXIX. törvény a Magyar Nemzeti Bankról

Módosító törvény

2010. évi XCVI. törvény egyes pénzügyi tárgyú törvényeknek a nehéz helyzetbe került lakáscélú hitelt felvevő fogyasztók megsegítése érdekében szükséges módosításáról

Módtv.

2014. évi LXXVIII. törvény a fogyasztónak nyújtott hitelről szóló 2009. évi CLXII. törvény és egyes kapcsolódó törvények módosításáról

Módtv2.

2013. évi CCXXXVI. törvény egyes pénzügyi tárgyú törvények módosításáról

NPL ajánlás

A Magyar Nemzeti Bank 1/2016. (III. 11.) ajánlása a fizetési késedelembe esett lakossági jelzáloghitelek helyreállításáról

PBT

Pénzügyi Békéltető Testület

Pft.

2009. évi LXXXV. törvény a pénzforgalmi szolgáltatás nyújtásáról

PSZÁF

Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete

Ptk.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről

Tétv.

2005. évi XXV. törvény a távértékesítés keretében kötött pénzügyi ágazati szolgáltatási szerződésekről

THM

Teljes Hiteldíj Mutató

THM rendelet

83/2010. (III. 25.) Korm. rendelet a teljes hiteldíj mutató meghatározásáról, számításáról és közzétételéről

Előszó

Az immár több, mint egy évtizede hatályba lépett, a fogyasztónak nyújtott hitelről szóló 2009. évi CLXII. törvény megítélésünk szerint a mai napig nem kellően ismert a fogyasztók, de talán még a szélesebb jogásztársadalom körében sem. A jogszabály kommentárjában a szerzők – a kommentár műfaj sajátosságainak megfelelően – paragrafusonként elemzik a törvény szövegét, melynek során részletesen feltárják a tárgyalt rendelkezések európai uniós szabályozási hátterét, végigveszik esetleges módosításait és az egyéb jogszabályokkal, esetenként felügyeleti ajánlásokkal fennálló kapcsolódási pontjait. E módszer hasznosságát alátámasztja, hogy a joggyakorlat számos esetben a törvény által is érintett szabályozási tárgyköröket más jogszabályok hasonló rendelkezéseire történő hivatkozással próbál kezelni, amely megnehezíti a tárgyalt jogszabályra vonatkozó esetjog feltárását.

Bízunk abban, hogy a kommentárt nem csupán a gyakorló jogászok forgathatják haszonnal, hanem a fogyasztók és a pénzügyi szolgáltatók munkatársai is.

2022. május 25.

A Szerzők

Bevezetés

A ’pénzügyi fogyasztóvédelem’ megnevezéssel illethető jogterület nyugaton az 1980-as években, hazánkban az uniós jogharmonizáció kapcsán, de még inkább a 2008-as pénzügyi válság begyűrűzésével, a devizahitelezés társadalmi méretű problémává válásával nyert egyre inkább szisztematikus megközelítést. Úgy tűnik, az ehhez a krízishez kapcsolódó szabályozás és a vonatkozó joggyakorlat kialakítása meghatározó mérföldkőnek bizonyult a pénzügyi fogyasztóvédelem magyarországi története szempontjából. Időben mindez nagyjából a 2009 és 2014 közötti időszakra tehető. Kétségtelen, hogy ezen időszak számos eredményeinek egyike a fogyasztói hitelezésre vonatkozó szabályozás megújítása volt, amelyet az ismert gazdasági-társadalmi fejlemények (a 2008. évi pénzügyi válság begyűrűzése és a devizahitelek tömeges bedőlése mellett) mellett az uniós jognak való megfelelés is megkövetelt. Itt jegyezzük meg, hogy az európai jogalkotó – az egységes európai fogyasztóvédelmi magánjog létrejöttének egyik legelső lépéseként – már 1987-ben irányelvben szabályozta a fogyasztói hitelszerződéseket (a Tanács 1986. december 22-i 87/102/EGK irányelve a fogyasztói hitelre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről). Ezt az irányelvet váltotta fel a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelve, amelynek megalkotását az is szükségessé tette, hogy a hitelpiacokat, illetve a hitelnyújtás gyakorlatát tekintve a 87/102/EGK irányelv hatálybalépése óta eltelt két évtizedben jelentős változások mentek végbe. Ezek közül is kiemelkedő jelentősége van annak a ténynek, hogy ebben az elmúlt két évtizedben feltűnően megnőtt a fogyasztói hitelek aránya és jelentősége.

Ennek megfelelően a fogyasztónak nyújtott hitelről szóló 2009. évi CLXII. törvény megalkotásával a jogalkotó célja – az Általános indokolásban (Általános indokolás a T/1101. számú törvényjavaslathoz, 31. o.) kifejtettek szerint – kettős volt: egyrészt az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelvének átültetése, másrészt a jelzáloghitelek vonatkozásában az irányelvben foglaltakhoz hasonló szabályok megalkotása. Az Fhtv. a közlönyállapot óta 21 alkalommal (legutóbb 2021. március 10-én) esett át kisebb-nagyobb módosításon. Az egyik legjelentősebb módosítást (illetve inkább kiegészítést) talán a 2015. évi CCXV. törvény a pénzügyi közvetítőrendszer egyes szereplőit érintő törvények jogharmonizációs célú módosításáról jelentette, amely a lakóingatlanokhoz kapcsolódó fogyasztói hitelmegállapodásokról, valamint a 2008/48/EK és a 2013/36/EU irányelv és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, az Európai Parlament és a Tanács 2014. február 4-i 2014/17/EU irányelve átültetése érdekében született. Hasonlóan mélyreható és terjedelmes változást hozott a „fair bank törvényként” ismertté vált 2014. évi LXXVIII. törvény a fogyasztónak nyújtott hitelről szóló 2009. évi CLXII. törvény és egyes kapcsolódó törvények módosításáról [többek között a Teljes Hiteldíj Mutató (a továbbiakban: THM) plafonok, egyoldalú szerződésmódosítás, hitelszerződés felmondására vonatkozó egyes rendelkezések, devizaalapú hitelekre vonatkozó szabályok beépítésével]. A teljesség igénye nélkül a fontosabb változások lényege röviden az alábbiakban foglalható össze:

a) Némiképp módosult az Fhtv. hatálya, amennyiben a 2017. július 1-jétől hatályos szöveg a fogyasztó és a hitel fogalmát is kiterjesztette:

– fogyasztó: az önálló foglalkozása és gazdasági tevékenysége körén kívül eljáró természetes személy, valamint az értékpapír kibocsátása mellett megvalósuló zálogkölcsönnyújtás esetén a zálogtárgy birtokát hitelezőre átruházó természetes személy,

– hitel: a hitelszerződés alapján nyújtott szolgáltatás, valamint az értékpapír kibocsátása mellett nyújtott zálogkölcsön.

A fogyasztó fogalmának mikénti meghatározásának jelentőségéről a fogalommeghatározások kapcsán szólunk.

b) Szinte teljesen kicserélődött a hitelszerződés megkötését megelőző tájékoztatásra vonatkozó szabályozás (Fhtv. 5–13. §); e változások egy része az elektronikus azonosítással és a felügyeleti szervben bekövetkező változásokkal [ti. a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (a továbbiakban: PSZÁF) helyett a felügyeleti feladatokat 2013. október 1-jétől a Magyar Nemzeti Bank (a továbbiakban: MNB) látja el, illetve a Pénzügyi Békéltető Testület (a továbbiakban: PBT) megjelenése] függ össze.

c) Beépítésre került az Fhtv. szövegébe 2016-ban az Árukapcsolás és csomagban történő értékesítés cím (Fhtv. 14/A. §), valamint A jelzáloghitel fedezetéül szolgáló ingatlanok értékelése cím (Fhtv. 14/B. §).

d) 2014. december 6-tól az Fhtv. szabályozza a hatálya alá tartozó egyes szerződések esetén a THM maximumokat és az egyoldalú szerződésmódosítás feltételeit (Fhtv. 17/A–17/F. §). Szintén 2014 decemberében jelent meg az 56/2014. (XII. 31.) NGM rendelet a fogyasztónak nyújtott hitellel kapcsolatos egyes tájékoztatási szabályokról, amely deklaráltan az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelvének való megfelelést szolgálja. Ennek egyik legfontosabb rendelkezése, hogy a hitelező/hitelközvetítő a hitelszerződés törlesztőrészletének várható változását, illetve annak lehetséges hatásait bemutató, az 56/2014. (XII. 31.) NGM rendelet 1. melléklete szerinti mintatáblázatot köteles a fogyasztó rendelkezésére bocsátani.

e) A devizaalapú hitelekre (Fhtv. 21/A–21/B. §), hitelszerződés felmondására (Fhtv. 20/A–20/C. §) vonatkozó garanciális szabályok megjelenése.

A sok változás mellett némi stabilitást mutat, hogy az Fhtv. egyes alapvető jogintézményeire vonatkozó szabályok nem, vagy alig változtak az elmúlt időszakban (hitelszerződésre vonatkozó követelmények, fogyasztó elállási joga, előtörlesztés, hiteltúllépés).

A törvény hatálybalépése óta eltelt több mint egy évtized lehetőséget adott arra, hogy a joggyakorlatba szervesen beépüljön, azonban a kommentár összeállítása során azt tapasztaltuk, hogy az Fhtv. által (is) érintett szabályozási tárgykörökben az ügyeket a bíróságok inkább más jogszabályokra történő hivatkozások (mindenekelőtt a Ptk. vagy a Hpt.) alapján igyekeztek eldönteni. Ennek természetesen a legtöbb esetben az az oka, hogy a tárgyalt ügyek többnyire olyan szerződéses jogviszonyokat érintenek, amelyek létrejöttekor az Fhtv. még nem létezett. Mindazonáltal bízunk abban, hogy a jelen kommentár is hozzájárulhat ahhoz, hogy az Fhtv. elfoglalja méltó helyét a jogalkalmazói gyakorlatban, valamint segítséget nyújthat a fogyasztók számára a pénzügyeik terén történő jobb eligazodáshoz.

KOMPAKT KOMMENTÁR
A FOGYASZTÓNAK NYÚJTOTT HITELRŐL SZÓLÓ 2009. ÉVI CLXII. TÖRVÉNYHEZ

A törvény hatálya

1. § (1) E törvény rendelkezéseit a fogyasztónak nyújtott hitelre kell alkalmazni.

(2) Nem kell alkalmazni e törvény rendelkezéseit:

a) olyan bérletre vagy haszonbérletre, amely a bérleti vagy haszonbérlet tárgyát képező dologra a fogyasztó számára vételi kötelezettséget nem keletkeztet, vagy a hitelező számára vételi kötelezettség előírására vonatkozó jogosultságot nem biztosít,

b) a fizetési számlához kapcsolódó hitelkeretre, ha az annak alapján nyújtott kölcsönt egy hónapon belül vissza kell fizetni,

c) olyan hitelre, amellyel kapcsolatban a fogyasztó hitelkamatot és egyéb ellenszolgáltatást nem köteles fizetni,

d) olyan munkáltatói hitelre, amely a nyilvánosság számára nem hozzáférhető, és amellyel kapcsolatban a munkavállalónak hitelkamatot és egyéb ellenszolgáltatást a piacon szokásos mértéknél alacsonyabb mértékű teljes hiteldíj mutató mellett köteles, vagy hitelkamatot és egyéb ellenszolgáltatást nem köteles fizetni,

e) a befektetési vállalkozásokról és az árutőzsdei szolgáltatókról, valamint az általuk végezhető tevékenységek szabályairól szóló 2007. évi CXXXVIII. törvényben meghatározott befektetési hitelre,

f) olyan hitelre, amelyet bíróság hoz létre,

g) olyan hitelre, amely fennálló tartozás díj- és költségmentes átütemezésére, kiváltására vonatkozik,

h) olyan törvényben vagy törvény felhatalmazása alapján kiadott jogszabályban meghatározott közérdeket szolgáló hitelre, amelyet korlátozott körben nyújtanak, és amely kamatmentes, vagy amelyre vonatkozó hitelkamat a piacon szokásos mértéknél alacsonyabb, vagy a piacon szokásos mértékű hitelkamat mellett a piacon szokásos feltételeknél a fogyasztó számára kedvezőbb; ideértve a lakáscélú kölcsönökre vonatkozó állami készfizető kezességről szóló 2009. évi IV. törvényben meghatározott áthidaló kölcsönt, a devizakölcsönök törlesztési árfolyamának rögzítéséről és a lakóingatlanok kényszerértékesítésének rendjéről szóló törvényben meghatározott gyűjtőszámlahitelt, valamint a külön jogszabály szerint nyújtott hallgatói hitelt.

(3) E törvény rendelkezéseit kell alkalmazni a fogyasztónak nyújtott pénzügyi lízingre azzal, hogy ahol e törvény hitelt említ, ott pénzügyi lízinget, ahol törlesztőrészletet említ, ott a lízingdíjat kell érteni.

(4) E törvény rendelkezéseit a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény 6:62. §-a szerinti, a feleket terhelő együttműködési és tájékoztatási kötelezettség szabályaival összhangban kell alkalmazni.

(5) E törvénynek a tájékoztatási kötelezettséggel, valamint – ha ahhoz a kezesnek, illetve a zálogkötelezettnek lényeges jogi érdeke fűződik – az előtörlesztéssel kapcsolatos rendelkezéseit a hitelszerződéshez kapcsolódó fogyasztói kezességi szerződés és fogyasztói zálogszerződés esetén a kezes és a személyes adósnak nem minősülő zálogkötelezett tekintetében a pénz-, tőke- és biztosítási piac szabályozásáért felelős miniszter rendeletében meghatározott módon kell alkalmazni.

Értelmezéssel kapcsolatos jogi problémák

A törvény hatályát a jogalkotó komplex, többlépcsős rendszerben határozza meg.

a) Első lépésben általános jelleggel rögzíti, hogy rendelkezéseit a fogyasztónak nyújtott hitelre kell alkalmazni. A hatály pontos meghatározásához kulcskérdés a fogyasztó fogalma. Ebben a kérdésben a különböző jogterületek, jogszabályok eltérő definíciókat alkalmaznak, ezért az Fhtv. 3. § 3. pontja maga is meghatározza, hogy alkalmazása körében kit tekintünk fogyasztónak. A fogyasztó fogalmához fűzött további megjegyzéseket az Fhtv. 3. §-ához fűzött magyarázatnál tárgyaljuk.

b) Második lépésben a jogalkotó taxatív jelleggel meghatározza azon jogügyletek körét, amelyekre nem alkalmazandók az Fhtv. rendelkezései. Így nem terjed ki a törvény hatálya a következőkre:

– a bérleti és haszonbérleti szerződésre, amelyhez nem kapcsolódik vételi kötelezettség;

– a fizetési számlához kapcsolódó hitelkeretre, ha az annak alapján nyújtott kölcsönt egy hónapon belül vissza kell fizetni;

– az olyan hitelekre, amelyek a fogyasztó számára teljes mértékben ingyenesek;

– a munkáltatói hitelre, ha annak feltételei kedvezőbbek, mint a piacon megjelenő hitelekéi;

– a befektetési vállalkozásokról és az árutőzsdei szolgáltatókról, valamint az általuk végezhető tevékenységek szablyairól szóló 2007. évi CXXXVIII. törvényben meghatározott befektetési hitelre;

– az olyan hitelre, amelyet bíróság hoz létre;

– olyan hitelre, amely fennálló tartozás díj- és költségmentes átütemezésére, kiváltására vonatkozik;

– az olyan, jogszabályban meghatározott közérdekű hitelre, amelyet korlátozott körben nyújtanak, ha annak feltételei kedvezőbbek, mint a piacon megjelenő hitelek (e körben nevesítésre került a lakáscélú kölcsönökre vonatkozó állami készfizető kezességről szóló 2009. évi IV. törvényben meghatározott áthidaló kölcsön, a devizakölcsönök törlesztési árfolyamának rögzítéséről és a lakóingatlanok kényszerértékesítésének rendjéről szóló 2011. évi LXXV. törvényben meghatározott gyűjtőszámlahitel és a külön jogszabályban szabályozott hallgatói hitel).

c) Ezt követően a jogalkotó az Fhtv. szabályait kiterjeszti a fogyasztónak nyújtott pénzügyi lízingre, továbbá rögzíti, hogy a hitelszerződéshez kapcsolódó fogyasztói kezességi szerződés és fogyasztói zálogszerződés esetén a kezes és a személyes adósnak nem minősülő zálogkötelezett tekintetében az Fhtv. egyes rendelkezéseit (tájékoztatásra, előtörlesztésre vonatkozó szabályok) a pénz-, tőke- és biztosítási piac szabályozásáért felelős miniszter rendeletében meghatározott módon kell alkalmazni.

d) Mindezek mellett az Fhtv. rögzíti, hogy rendelkezéseit a Ptk. 6:62. §-a szerinti, a feleket terhelő együttműködési és tájékoztatási kötelezettség szabályaival összhangban kell alkalmazni. Ezzel kapcsolatban kiemelendő, hogy a Ptk. 6:62. § (1) bekezdése értelmében a felek kötelesek a szerződéskötési tárgyalások alatt, a szerződés megkötésénél, fennállása alatt és megszüntetése során (azaz a szerződést megelőzően és annak minden létszakában) együttműködni, és tájékoztatni egymást a szerződést érintő lényeges körülményekről. Ehhez hasonló kötelezettség az 1959-es Ptk.-ban is szerepelt: az 1959-es Ptk. 205. § (3) bekezdése kimondta, hogy a felek a szerződés megkötésénél kötelesek együttműködni, és figyelemmel kell lenniük egymás jogos érdekeire. A szerződéskötést megelőzően is tájékoztatniuk kell egymást a megkötendő szerződést érintő minden lényeges körülményről.

e) Az Fhtv. 2. §-a az ott meghatározott esetekben kivételeket állapít meg a törvény egyes rendelkezéseinek alkalmazása alól.

Joggyakorlat

Az együttműködési és tájékoztatási kötelezettség egyes aspektusait a Kúria 6/2013. Polgári jogegységi határozata a devizaalapú kölcsönszerződésekkel kapcsolatos perekben felmerült egyes elvi kérdésekről is érintette. Bár a jogegységi határozat nem csak a fogyasztóval megkötött szerződésekre vonatkozott, ezek tekintetében is tartalmazott releváns megállapításokat. Így a Kúria rögzítette, hogy amennyiben a fogyasztó nem kapott megfelelő tájékoztatást a szerződéses kockázatokról, ez „felvetheti azt a kérdést, hogy a téves, nem a valóságnak megfelelő tájékoztatás folytán a szerződés egyes feltételei megfelelnek-e az átláthatóság elvének; ha nem, ez akár tisztességtelenséget is eredményezhet”. A téves vagy nem megfelelő tartalmú tájékoztatás, illetve a félrevezető tájékoztatás – bizonyítottság esetén – akár „annak megállapításához is vezethet, hogy az adós a szerződés megkötésekor tévedésben volt vagy a pénzügyi intézmény őt szándékosan megtévesztette”.

Kapcsolódó joggyakorlat

Szegedi Ítélőtábla Pf. 20.022/2017/5.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 6:62. §

Kapcsolódó európai uniós jogi szabályozás

Az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelve a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről

2. § (1) A hitelkártya-szerződéshez vagy fizetési számlához kapcsolódó hitelre a 17/B. § (2)–(4) bekezdését és a 17/C–17/E. §-t, a 18. § (1) és (2) bekezdését, valamint a 20/A. §-t nem kell alkalmazni.

(2) A fizetési számlához kapcsolódó olyan hitelkeretre, amely alapján nyújtott kölcsönt három hónapon belül vagy a hitelező felszólítására kell visszafizetni a 4. § (2) bekezdés d), f) és g) pontját, a 4. § (3) bekezdését, az 5. §-t, a 6. § (1) bekezdés 6., 9–14., 16–19. és 21. pontját, a 6. § (2)–(5) és (7) bekezdését, a 10. §-t, a 12. § és 13. §-t, a 16. § (1) bekezdés 6. és 9–24. pontját, a 17. §-t és 18. § (3) és (6) bekezdését, a 20–21. §-t, a 21/B. §-t, a 23. §-t, a 24. § (1)–(4), (6) és (7) bekezdését és a 25. §-t nem kell alkalmazni.

(3) A hiteltúllépés esetén a 4–25. §-t nem kell alkalmazni.

(4) A jelzáloghitelre és pénzügyi lízingre a 4. § (2) bekezdés f) pontját, a 6. §-t, a 8–11. §-t, a 16. § (1) bekezdés 9., 11., 19., 20. pontját és (4) bekezdését, a 17. § (1) bekezdését, a 19. és a 20. §-t, a 21. és a 22. §-t, a 24. §-t és a 26. §-t nem kell alkalmazni.

(5) E törvény rendelkezéseit az állami kamattámogatással nyújtott hitelekre külön jogszabályban meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni.

(6) Kézizálog fedezete mellett nyújtott hitelre a 4. § (3) bekezdését, az 5–17. §-t, a 17/A. § (1) és (3) bekezdését, a 17/B–26. §-t, a 28. § (1)–(4) és (6) bekezdését, a 29. § (2) bekezdését és a 29/A. §-t nem kell alkalmazni.

Értelmezéssel kapcsolatos jogi problémák

Az Fht. 2. §-ában felsorolt típusokba tartozó konstrukciók esetén az Fhtv. meghatározott rendelkezései nem alkalmazandók, vagy külön jogszabályban meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni őket:

– az első körbe tartoznak a hitelkártya-szerződéshez vagy fizetési számlához kapcsolódó hitelek, fizetési számlához kapcsolódó rövid lejáratú hitelkeret, hiteltúllépés, jelzáloghitel és pénzügyi lízing, kézizálog fede-
zete mellett nyújtott hitel;

– a második körben az állami kamattámogatással nyújtott hiteleket nevesíti a jogalkotó, a vonatkozó szabályokat a lakáscélú állami támogatásokról szóló 12/2001. (I. 31.) Korm. rendelet tartalmazza.

Joggyakorlat

Az adott szakaszhoz kapcsolódó joggyakorlat a rendelkezés természetéből adódóan nem értelmezhető/releváns joggyakorlat nem került feltárásra.

Kapcsolódó jogi szabályozás

12/2001. (I. 31.) Korm. rendelet a lakáscélú állami támogatásokról 21/D. §

Kapcsolódó európai uniós jogi szabályozás

Az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelve a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről 2. cikk

Értelmező rendelkezések

3. § E törvény alkalmazásában:

1. előtörlesztés: a hitelszerződés alapján fennálló tartozás teljesítési idő előtt történő teljes vagy részleges teljesítése,

2. fizetési számlához kapcsolódó hitelkeret-szerződés: olyan hitelszerződés, amellyel a hitelező a fogyasztó fizetési számlájának egyenlegét meghaladó összeget bocsát a fogyasztó rendelkezésére,

3. fogyasztó: az önálló foglalkozása és gazdasági tevékenysége körén kívül eljáró természetes személy, valamint az értékpapír kibocsátása mellett megvalósuló zálogkölcsönnyújtás esetén a zálogtárgy birtokát hitelezőre átruházó természetes személy,

4. fogyasztó által fizetendő teljes összeg: a hitel teljes összege és a hitel teljes díja,

5. hitelező: olyan jogalany, aki vagy amely önálló foglalkozása vagy gazdasági tevékenysége körében hitelt nyújt,

6. hitelkamat: a fogyasztó által igénybe vett hitelösszeg rögzített vagy változó százalékában, éves szinten meghatározott pénzösszeg,

7. hitelközvetítő: olyan – a hitelezőtől eltérő – jogalany, aki önálló foglalkozása vagy gazdasági tevékenysége keretében, ellenszolgáltatás ellenében, ideértve bármilyen díjat, jutalékot vagy költséget

a) a fogyasztónak hitelt ajánl, vagy

b) a hitelszerződés megkötése érdekében a fogyasztónak segítséget nyújt, vagy

c) a hitelező nevében a fogyasztóval hitelszerződést köt,

8. hitel: a hitelszerződés alapján nyújtott szolgáltatás, valamint az értékpapír kibocsátása mellett nyújtott zálogkölcsön,

9. hitelszerződés: a Polgári Törvénykönyvről szóló törvényben meghatározott hitelszerződés és kölcsönszerződés, ide nem értve az olyan szerződést, amely alapján folyamatos szolgáltatásnyújtás vagy azonos termék azonos mennyiségben történő értékesítése ellenében a fogyasztó részletfizetést teljesít,

10. hitel teljes díja: a hitelező által ismert minden olyan – a teljes hiteldíj mutató számításánál a külön jogszabály szerint figyelembe veendő – ellenszolgáltatás, amelyet a fogyasztó a hitelszerződés kapcsán megfizet,

11. hitel teljes összege: a hitelnek a hitelszerződésben meghatározott teljes összege vagy felső összeghatára,

12. hiteltúllépés: fizetési számlához kapcsolódó olyan hitel, amelyet a hitelező a hitelkeret-szerződés szerinti összegét meghaladó összegben, vagy ilyen szerződés hiányában bocsát a fogyasztó rendelkezésére,

13. jelzáloghitel: a Hpt.-ben ilyenként meghatározott fogalom,

14. kamatperiódus: a hitelszerződésben meghatározott olyan időszak, amely alatt a kamat mértékét a hitelező nem jogosult egyoldalúan megváltoztatni,

15. kapcsolt hitelszerződés: olyan hitelszerződés, amely meghatározott termék értékesítéséhez vagy – a hitelnyújtástól eltérő – szolgáltatás nyújtásához kapcsolódik, ha

a) a hitelt maga a termék értékesítője vagy szolgáltatás nyújtója nyújtja, vagy

b) harmadik személy nyújtja, és a hitelszerződés előkészítése vagy megkötése során a termék értékesítőjét, illetve a szolgáltatás nyújtóját veszi igénybe közreműködőként, vagy a hitelszerződésben az adott terméket vagy a szolgáltatást, amelynek értékesítéséhez, illetve nyújtásához a hitelszerződés kapcsolódik, kifejezetten nevesítették,

16. pénzügyi lízing: a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló törvényben (a továbbiakban: Hpt.) ilyenként meghatározott fogalom,

17. referencia-kamatláb: a Hpt.-ben ilyenként meghatározott fogalom,

18. rögzített hitelkamat: a hitelszerződésben annak megkötésekor meghatározott, a hitelszerződés teljes futamidejére vonatkozó egy, vagy a futamidő részeire vonatkozó több, százalékos mérték használatával meghatározott hitelkamat; a hitelkamat kizárólag arra az időszakra tekinthető rögzítettnek, amelyre vonatkozóan a hitelszerződésben a százalékos mértéke meghatározásra került,

19. tartós adathordozó: a Hpt.-ben ilyenként meghatározott fogalom,

20. teljes hiteldíj mutató: az a belső megtérülési ráta, amely mellett a fogyasztó által teljesítendő kötelezettségek jelenértéke (törlesztés és díjak) éves százalékban kifejezve megegyezik a hitelező által folyósított hitelösszeggel,

21. változó hitelkamat: minden olyan kamat, ami nem minősül rögzített hitelkamatnak,

22. lakáscélú jelzáloghitel: olyan jelzáloghitel,

a) amelyben a felek által okiratban rögzített hitelcél lakóingatlan vásárlása, építése, bővítése, korszerűsítése, felújítása vagy

b) amit igazoltan az a) pontban meghatározott célokra nyújtott jelzáloghitel kiváltására használtak fel és ennek összege kizárólag a hitelnyújtók közötti árfolyamkülönbség miatt, valamint az eredeti hiteltartozás lezárásához és az új hitel folyósításához kapcsolódó igazolt díjakkal és költségekkel haladhatja meg az eredeti hiteltartozás kiváltásakor fennálló összeget,

23. lakáscélú pénzügyi lízing: olyan lízing, amelyben a felek által okiratban rögzített cél lakóingatlan tulajdonjogának harmadik személy eladótól történő, lízingbevevő általi megszerzése,

24. kamatváltoztatási mutató: a hitelezés refinanszírozási költségeihez és a hitel nyújtásához kapcsolódó, az üzleti kockázat körén kívül álló, a hitelezők által nem befolyásolható, tőlük független, valamint általuk el nem hárítható körülményekben bekövetkező változást objektív módon kifejező, a kamatmódosítás számításának alapjául szolgáló és a nyilvánosság számára hozzáférhető viszonyszám,

25. kamatfelár: a referencia-kamatlábon felül – a hitelkamat részeként – fizetendő kamat, a hitelkamat és a referenciakamat különbségeként meghatározott kamatrész,

26. kamatfelár-változtatási mutató: a kamatfelár módosításának alapjául szolgáló kamatváltoztatási mutató,

27. kapcsolódó szolgáltatás: a fogyasztó részére a hitelszerződéshez kapcsolódóan nyújtott szolgáltatás,

28. közvetítői alvállalkozó: a Hpt.-ben ilyenként meghatározott fogalom,

29. foglalkoztatott:

a) a hitelezővel vagy a hitelközvetítővel munkaviszonyban, megbízási jogviszonyban vagy munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyban lévő természetes személy, aki a jelzáloghitel-nyújtásban közvetlenül részt vesz vagy a jelzálog-hitelezéssel kapcsolatos tevékenységek végzése – ide nem értve az adatrögzítést, a behajtást és a számlavezetést – során a fogyasztókkal kapcsolatot tart fenn,

b) közvetítői alvállalkozóval munkaviszonyban, megbízási jogviszonyban vagy munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyban lévő természetes személy, aki a jelzálog-hitelezéssel kapcsolatos tevékenységek végzése – ide nem értve az adatrögzítést, a behajtást és a számlavezetést – során a fogyasztókkal kapcsolatot tart fenn,

c) olyan természetes személy, aki az a) vagy b) pontban meghatározott természetes személy közvetlen felettese vagy ellenőrzi a tevékenységét,

30. hitelképesség-vizsgálat: a fogyasztó törlesztési kötelezettségeinek várható teljesítésére vonatkozó kilátás előzetes felmérése,

31. hiteltanácsadás: a Hpt.-ben ilyenként meghatározott fogalom,

32. EGT-állam: a Hpt.-ben ilyenként meghatározott fogalom.

Értelmezéssel kapcsolatos jogi problémák

Az Fhtv. 3. §-a tartalmazza az Fhtv.-ben használt fogalmak meghatározását.

a) Az Fhtv. előtörlesztés alatt a hitelszerződés alapján fennálló tartozás teljesítési idő előtt történő teljes (ezt szokás végtörlesztésnek is nevezni) vagy részleges teljesítését tekinti. Az Európai Parlament és a Tanács 2014. február 4-i 2014/17/EU irányelve 25. cikk (1) bekezdése hasonló meghatározást tartalmaz, azonban azt is kifejezetten rögzíti, hogy ilyen esetekben a fogyasztó jogosult a hitel fogyasztó által viselt teljes költségének csökkentésére, ami a szerződés fennmaradó időtartamára esedékes kamat és költségek csökkentését jelenti. Az előtörlesztés joga egyébként álláspontunk szerint a Ptk. 6:43. §-ából is levezethető, amely rögzíti, hogy a jogosult a teljesítési idő előtt felajánlott teljesítést köteles elfogadni.

Az előtörlesztés mikénti szabályozásával kapcsolatban az Európai Parlament és a Tanács 2014. február 4-i 2014/17/EU irányelve ad szempontokat a tagállami jogalkotóknak. Ezek értelmében a tagállamoknak – jogszabályban vagy más módon, például szerződési feltételek révén – biztosítaniuk kell, hogy a fogyasztóknak jogszabályban vagy szerződésben biztosított joguk legyen az előtörlesztésre. Ugyanakkor a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy meghatározzák e jog gyakorlásának feltételeit.

b) Fizetési számlához kapcsolódó hitelkeret-szerződés az olyan hitelszerződés, amellyel a hitelező a fogyasztó fizetési számlájának egyenlegét meghaladó összeget bocsát a fogyasztó rendelkezésére.

Az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelve az ennek megfeleltethető fogalom kapcsán a „folyószámlahitel” kifejezést használja, amely alatt olyan kifejezett hitelmegállapodást ért, amellyel a hitelező a fogyasztó számára folyószámlájának aktuális egyenlegét meghaladó összeget tesz hozzáférhetővé.

Az Fhtv. és az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelve szövegét vizsgálva szembeötlő, hogy az Fhtv. fizetési számláról, az irányelv folyószámláról beszél. E szóhasználat megértéséhez a Ptk. adhat támpontot. A fizetési számla fogalmát a Ptk. 6:394. §-a a számlavezető által a számlatulajdonos számára, pénzforgalmának lebonyolítása érdekében, díjfizetés ellenében nyitott és vezetett folyószámlaként definiálja, majd később (Ptk. 6:399. §) rögzíti, hogy a Ptk. LVI. Fejezete eltérő rendelkezésének hiányában a fizetésiszámla-szerződésre a folyószámla-szerződés szabályait kell megfelelően alkalmazni. A hivatkozott folyószámla-szerződés alapján pedig a felek meghatározott jogviszonyból származó, beszámítható követeléseiknek egységes számlán való nyilvántartására és elszámolására kötelesek (Ptk. 6:391. §). E rendelkezések összevetéséből tehát az következik, hogy a fizetési számla a folyószámlák speciális típusaként értelmezhető, így az Fhtv. és az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelve rendelkezései nem feltétlenül vonatkoznak más körre.

c) A fogyasztó fogalmának meghatározása alapvető fontosságú kérdés a törvény hatálya szempontjából. Az Fhtv. eredetileg az önálló foglalkozása és gazdasági tevékenysége körén kívül eljáró természetes személyt tekintette fogyasztónak, majd 2017-től az értékpapír kibocsátása mellett megvalósuló zálogkölcsönnyújtás esetén a zálogtárgy birtokát hitelezőre átruházó természetes személyt is fogyasztónak kell tekinteni. A módosítást a pénzügyi piacok működését és a pénzügyi eszközök kereskedését szabályozó törvények jogharmonizációs célú módosításáról szóló 2017. évi LXIX. törvény vezette be anélkül, hogy az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelvének fogyasztó fogalma változott volna (olyan természetes személy, aki az ezen irányelv hatálya alá tartozó ügyletek keretében olyan célból jár el, amely kívül esik szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén).

A magyar jogtudományban sokáig vita tárgyát képezte, hogy csak a természetes személyekre indokolt-e kiterjeszteni a fogyasztó fogalmát, és ezáltal a részükre kialakított védelmet. Az 1959-es Ptk. ugyanis a fogyasztó fogalmát akként határozta meg, hogy ilyennek minősül a gazdasági vagy szakmai tevékenység körén kívül eső célból szerződést kötő személy.

A hatályos Ptk. ugyanakkor már csak a szakmája, önálló foglalkozása vagy üzleti tevékenysége körén kívül eljáró természetes személyt tekinti fogyasztónak. Ezzel kapcsolatban a Ptk. indokolása rámutat, ez a változás – egy kivétellel – összhangban áll az Európai Unió fogyasztóvédelmi irányelveiben használt fogyasztó fogalommal is. Egyedül az azóta már hatályon kívül helyezett, szervezett utazási formákról szóló 1990. június 13-i 90/314/EGK tanácsi irányelv nem szűkítette le a fogyasztó fogalmát a természetes személyekre. Ezt a helyzetet a Ptk. úgy kezeli, hogy a megrendelő elnevezést használja az utazási szerződés szabályai között a fogyasztó fogalma helyett. Másfelől ugyanakkor a Ptk. a korábbiakhoz képest kiszélesítette a fogyasztó fogalmi körét, mivel az 1959-es Ptk.-val ellentétben már nem követeli meg, hogy a fogyasztó szerződést kössön. Ez ugyanakkor nem jelent érdemi változást, mert a Ptk. valamennyi fogyasztóra vonatkozó szabálya olyan esetre vonatkozik, amikor a felek szerződést kötnek, azonban így jobban érzékelhető az, hogy a Ptk. olyan fogyasztói jogokat is biztosít, amelyek már a szerződés megkötése előtt megilletik a fogyasztókat. Így például a Ptk. 6:105. § (3) bekezdése szerint közérdekű keresetben kérhető az olyan általános szerződési feltétel tisztességtelenségének megállapítása is, amelyet fogyasztókkal történő szerződéskötések céljából határoztak meg és tettek nyilvánosan megismerhetővé, akkor is, ha az érintett feltétel még nem került alkalmazásra.

A képet árnyalja, hogy a fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény bizonyos körben nem csak természetes személyeket tekint fogyasztónak, hanem e körbe vonja az olyan, önálló foglalkozásán és gazdasági tevékenységi körén kívül eső célok érdekében eljáró, külön törvény szerinti civil szervezetet, egyházi jogi személyt, társasházat, lakásszövetkezetet, mikro-, kis- és középvállalkozást is, amely árut vesz, rendel, kap, használ, igénybe vesz, vagy az áruval kapcsolatos kereskedelmi kommunikáció, ajánlat címzettje. Sőt, a 2018. február 28-i (EU) 2018/302 európai parlamenti és tanácsi rendelet alkalmazásában fogyasztónak minősül a fentieken túlmenően az (EU) 2018/302 európai parlamenti és tanácsi rendelet szerint vevőnek minősülő vállalkozás is. Ezek a szabályok tükrözik azt a megközelítést, amely a laikus elemet tekinti meghatározónak a fogyasztói mivolt meghatározása során.

A Hpt. ugyanakkor csak az olyan természetes személyekre szűkíti a fogyasztó fogalmát, akik az önálló foglalkozásán és gazdasági tevékenységén kívül eső célok érdekében járnak el.

cs) Fogyasztó által fizetendő teljes összeg alatt a hitel teljes összege és a hitel teljes díja értendő. Az Fhtv. 1. mellékletében szereplő formanyomtatvány pedig ezt azzal részletezi, hogy e fogalom körébe értendő a tőke, valamint a hitelkamatok és minden egyéb ellenszolgáltatás, ideértve a díjat, jutalékot és költséget. A fogalom fontosságát jelzi, hogy a törvény számos esetben előírja ennek feltüntetését:

– Az Fhtv. 4. § (2) bekezdése előírja, hogy ha a hitelre vonatkozó kereskedelmi kommunikáció a THM értékén kívül hitelkamatot vagy bármilyen más ellenszolgáltatásra – ideértve a díjat, jutalékot, költséget – vonatkozó számadatot megjelöl, a kereskedelmi kommunikációban egyértelműen, tömören és feltűnően, reprezentatív példával bemutatva meg kell adni egyebek mellett a fogyasztó által fizetendő teljes összeget is. Ezek a reprezentatív példák szemléletesen ábrázolják a fogyasztó által fizetendő teljes összeg elemeit, összetevőit.

– Az Fhtv. 4. § (3) bekezdés d) pontja pedig a devizaalapú hitel esetén előírja a figyelmeztetési kötelezettéget arra vonatkozóan, hogy az árfolyam változása befolyásolhatja a fogyasztó által fizetendő összeget.

– Az Fhtv. 6. § (1) bekezdése (az 1. melléklet szerinti formanyomtatvány felhasználási kötelezettségét előírva) rögzíti azon információk körét, amelyet a pénzintézet köteles a fogyasztónak a szerződéskötést megelőző tájékoztatás keretében átadni. Ezek között szerepel a fogyasztó által a szerződéskötéskor ismert feltételek alapján fizetendő teljes összeg is.

– Az Fhtv. 16. § (1) bekezdése a hitelszerződés kötelező tartalmi elemei körében nevesíti a fogyasztó által fizetendő teljes összeget.

– Az Fhtv. 21/E. §-a az idegen pénznemben fennálló tartozás esetén fennálló tájékoztatási kötelezettségek körében kifejezetten nevesíti a fogyasztó által fizetendő teljes összegnek a hitelszerződés megkötésekor érvényes árfolyam alapján számított összeghez képest több mint 20%-kal történő emelkedését.

Adott ügyben eljárva az MNB megállapította, hogy az Fhtv. 4. § (2) bekezdése eltérést nem engedő, kógens szabályozást tartalmaz a kereskedelmi kommunikációban feltüntetendő adatok körére és azok megjelenítésének módjára. Mivel az érintett pénzintézet kereskedelmi kommunikációja több ízben hiányosan tartalmazta ezen elemeket (köztük a fogyasztó által fizetendő teljes összeget), korlátozta a fogyasztók tájékozódáshoz való jogát, így az MNB fogyasztóvédelmi bírságot szabott ki.

d) Az Fhtv. értelmében a hitelező olyan jogalany, aki vagy amely önálló foglalkozása vagy gazdasági tevékenysége körében hitelt nyújt – továbbá az Európai Parlament és a Tanács 2008. április 23-i 2008/48/EK irányelve értelmében az is, aki erre ígéretet tesz. A hitel fogalmát az Fhtv. 3. § 8. pontja definiálja.

A Hpt. 6. § (1) bekezdés 116. pontja az üzletszerű tevékenységet olyan gazdasági tevékenységként határozza meg, amelyet ellenérték fejében nyereség, illetve vagyonszerzés végett – előre egyedileg meg nem határozott ügyletek megkötésére irányulóan – rendszeresen folytatnak; a Hpt. 6. § (1) bekezdés 28. pontja értelmében a fogyasztó (az Fhtv.-hez hasonlóan) az önálló foglalkozásán és gazdasági tevékenységén kívül eső célok érdekében eljáró természetes személy. Amennyiben tehát a fogyasztónak minősülő személy nyújt hitelt, az nem tartozik az Fhtv. által meghatározott hitelező fogalma alá. A Hpt. 6. § (1) bekezdés 116. pontjában foglalt definícióhoz kapcsolódva rögzítjük, hogy a rendszeresség fogalma jogszabályban meg nem határozott, de a pénzügyi szolgáltatások kapcsán a felügyeleti alkalmazott gyakorlat szerint az a tevékenység rendszeres, melyet egy gazdasági év alatt egy alkalomnál többször folytatnak.

e) A hitelkamat a fogyasztó által igénybe vett hitelösszeg (rögzített vagy változó) százalékában, éves szinten meghatározott pénzösszeg. A Hpt. 6. § (1) bekezdés 52. pontja a kamat fogalmát határozza meg, az alábbiak szerint: az adós által a kölcsönnyújtónak (betételhelyezőnek) az elfogadott betét vagy az igénybe vett kölcsön használatáért, kockázatáért fizetendő, a betét- vagy kölcsönösszeg százalékában meghatározott, időarányosan térítendő (elszámolandó) pénzösszeg vagy egyéb hozadék.

A két meghatározás összevetéséből látszik, hogy a kamat szélesebb körű fogalom, amelynek különböző típusai léteznek: ügyleti vagy szerződéses kamat (mint a hitel vagy a kölcsön ára, vagy a betét elhelyezése és használata alapján fizetett ellenérték, azaz a betéti kamat), jegybanki alapkamat, büntetőkamat, késedelmi kamat, referenciakamat. A hitelkamat tehát a fentiek szerint az ügyleti kamat egy típusa.

Az Fhtv. a kamatra vonatkozóan garanciális jelleggel – a fogyasztó által fizetendő teljes összeghez hasonlóan – széles körű tájékoztatási kötelezettséget fogalmaz meg.

f) Az Fhtv. szerinti hitelközvetítő olyan – a hitelezőtől eltérő – jogalany, aki önálló foglalkozása vagy gazdasági tevékenysége keretében, ellenszolgáltatás ellenében, ideértve bármilyen díjat, jutalékot vagy költséget