PROLÓGUS

A férfi a nő arcára tette a kezét. A bőre meleg volt a sok napsütéstől. A nő felnézett rá, mire a férfi közelebb húzódott. Most már minden vibrált körülöttük. A nő közelségétől mintha megdőlt volna a stég, amelyen ültek, úgy érezte, mintha csúszna a víz felé, és ezt csak egyetlen módon tudta megakadályozni, hogy közelebb hajolt a nőhöz. Az ajkuk összeért. Ahogy a férfi érezte a nő meleg, nedves ajkát az ajkán, teljesen megrészegült, az érzés egyszerre volt meglepő és magától értetődő. Ahogy ilyen közel került hozzá, sötét, virágos illatokat érzett, a nő hajában füst, kávé és napmeleg bőr illata keveredett. Semmi másra nem tudott gondolni, csak a nő nedves ajkára.

ELSŐ FEJEZET

Egyszerűen túl szép, hogy igaz legyen. Samuelnek felajánlották, hogy nyáron legyen a TV24 reggeli műsorának, az Ébredj velünk!-nek az egyik műsorvezetője. Még barátja és kollégája, Adrian is meglepődött.

– Te pillanatnyilag egy két lábon járó, kitörni készülő botrány vagy – törölte le homlokáról a verítéket Adrian, és nagyot húzott a vizespalackjából.

– Ezek szerint a kommunikációs igazgatót meg sem kérdezték a nyári műsorvezető kiválasztásáról? – kérdezte Samuel, miközben jobb lábát előretartva fölé hajolt, hogy nyújtson. Most fejezték be a csatorna értékesítési osztálya elleni focimeccset, és Samuel közvetlenül a mérkőzés kezdete előtt mondta el barátjának a hírt.

– Nem, nem kérdeztek meg. De persze én csak ideiglenesen megbízott kommunikációs igazgató vagyok. De azt hiszem, minden rendben lesz – mondta Adrian.

– Azt hiszed? Kösz, fantasztikus érzés az ilyen fokú bizalom a nagyméltóságú kommunikációs igazgatótól személyesen – veregette meg barátja vállát Samuel. Elnézett a lemenő nap fényében aranyosan tündöklő rozsdaszínű háztetők felé. Langyos volt a tavaszi este, már felsejlett a küszöbönálló évszakváltás.

– Ideiglenesen megbízott kommunikációs igazgatótól – mosolygott Adrian. – Egyáltalán nem izgulok, hogy elveszted a fejedet a műsorban. De mint barátod, azt kell mondjam, baromi nagy pech, hogy pont élő adásban pöccentél be, és rontottál rá arra a pasasra. Pont te, aki sosem hagyod, hogy provokáljanak, és legtöbbször csak egy nagy sóhajjal reagálsz.

– Legtöbbször igen – ismerte el Samuel. Ezt már korán megtanulta, hogy megőrizze a nyugalmát, amikor valaki megjegyzést tesz a származására vagy a bőrszínére. Ha dühbe gurul, vagy akár csak visszavág, annak beláthatatlan következményei lehetnek, úgyhogy sosem hagyta magát provokálni.

– És erre, amikor egyszer az életben mégis kiborulsz – folytatta Adrian –, az hol máshol történik, mint a tévében. Élő adásban. Főműsoridőben – csóválta a fejét.

– Kösz, nem kell emlékeztetned, mert a végén még újabb botrányba keveredek. „A reggeli műsor új műsorvezetője egy focimeccs után behúzott egyet a csatorna megbízott kommunikációs igazgatójának.” Na, ebből szép kis szalagcímek lennének.

Adrian elvigyorodott.

– Igazad van, ilyesmivel most nem szívesen bajlódnék közvetlenül a szabadságom előtt.

Samuelt két héttel ezelőtt minden előzetes figyelmeztetés nélkül megkérték egy kamerák nélküli próbaadás levezetésére a reggeli műsor stúdiójában. Egy hétre rá újságírói pályafutása váratlan fordulatot vett, amikor közölték vele, hogy ő lesz a TV24 reggeli beszélgetős riportműsorának egyik házigazdája.

A csatorna esti magazinműsora, a Krissiest sportriportereként és a Fociextra műsorvezetőjenként Samuel élt-halt a sportért, és eddig többnyire ezzel is volt dolga. A felkérés, hogy nyáron legyen az Ébredj velünk! műsorvezetője, teljesen szürreális volt. Az ajánlat ráadásul közvetlenül az után a katasztrofális eset után érkezett, amikor Samuel élő adásban elvesztette a fejét, és a reggeli műsor volt az egyetlen esélye, hogy a csatornánál maradhasson, az egyetlen lehetősége az előrelépésre. Az Ébredj velünk!-kel esélyt kapna, hogy valami másba kezdjen, hogy kissé átalakítsa a tévés személyiségként róla kialakult képet. Levesse magáról a felületesség látszatát, és komolyabb feladatokat vállaljon. Felépítsen egy Samuel 2.0-t.

Adrian most már szélesen mosolygott.

– Ne izgulj! Vendela ott lesz melletted, és ő nagyon durván jó.

Samuel bólintott.

– Az bizony.

Vendela Storm vérprofi volt, és a tervek szerint Samuel vele együtt fogja vezetni a nyári hónapok alatt a csatorna reggeli műsorát. Vendela már évek óta dolgozott riporterként az Ébredj velünk!-nél, és a következő héten együtt kezdik majd az előkészítő munkálatokat.

– Na és mit gondolsz, milyen lesz a nagy szerelmeddel együtt dolgozni? – kérdezte Adrian zöld szemében pajkos csillogással.

– Szerelmemmel? – ráncolta a homlokát Samuel. – Csak barátok vagyunk.

Vendela ráadásul vicces volt. És dögös. De barátok voltak és kollégák, és most még közelebbi munkatársak lesznek, szóval ettől a részlettől nyugodtan eltekinthet.

– Láttam, hogy nézel rá.

– Mi van? Te meg miről beszélsz? – adta az ártatlant Samuel.

– Soha egyikünkre sem figyelsz ilyen áhítattal, amikor a meló után kocsmázunk, és beszélgetünk.

– Ez csak azért van, mert neked sosincs semmi érdekes mondanivalód – szúrt oda Samuel.

– Ugye vágod, hogy nem flörtölhetsz egy kollégával a reggeli műsor kanapéján?

– Mégis mit képzelsz, ki vagyok? – mondta tettetett felháborodással Samuel, és elképedve meredt a barátjára.

– Azt képzelem, hogy olyasvalaki vagy, aki a kelleténél egy hajszálnyival több emberrel randizgatott a csatornánál, és nem örülnék, ha meg kéne szakítanom a nyaralásomat, mert haza kell jönnöm, hogy valami szaros #metoo-balhét elsimítsak.

Samuel komor pillantást vetett rá. Mégis mit gondolnak róla az emberek? Természetesen soha nem nyomulna rá Vendelára. Jó, lehet, hogy valamikor flörtölt vele egy kicsit, de egy dolog munka után, egy sör mellett flörtölni valakivel, és teljesen más a kamerák előtt a reggeli műsor kanapéján ülve egy kancsó langyos víz társaságában. Samuel azért nem volt teljesen ostoba, még ha a barátja erre utalt is az előbb. Abban ugyanakkor igaza volt Adriannak, hogy Samuelnek elég sok randipartnere volt már, és nem tudta, Vendela mennyit hallott erről, de annyit biztosan, hogy ne érdekelje a férfi.

– Semmi vész, Samuel, tudom, hogy imádod a nőket, és képtelen vagy ellenállni nekik, de Vendelával kapcsolatban talán megpróbálhatnál erőt venni magadon.

– Szóval, mondtam már, hogy Vendela minden szempontból fantasztikus nő, de csak barátok vagyunk.

– Akkor jó – veregette meg a vállát Adrian. – Biztos vagyok benne, hogy prímán végigcsinálod a nyarat.

Másnap Samuel Karinnal, a programigazgatóval találkozott. Tájékoztató beszélgetés volt ez a három hét múlva induló adás előtt, és egyfajta profilalkotás, mielőtt fejest ugrik a műsorvezetői feladatokba. Karin széles kézmozdulattal üdvözölte a Värtahamnen kikötőre néző tágas sarokirodájában, és a világos fából készült, alacsony dohányzóasztal két oldalán álló elegáns, de szemmel láthatólag kényelmetlen, tejeskávé színű bőrfotelokra mutatott.

– Szereztem finom kávét a megbeszélésünkhöz. Remélem, szereted a capuccinót – intett a két papírpohár felé, melyek közül az egyiknek a szélén már az ő vörös rúzsának a lenyomata díszelgett. A férfi lehuppant az egyik fotelba.

– Samuel, a következőre gondoltam… – kezdte a nő előrehajolva a férfi felé. – Tudod, te vagy az a sportos, jóképű, vicces és nagyon laza srác.

– Ó, meg akarsz puhítani? Hova akarsz küldeni? „Hogyan éljünk túl három hónapot egy dél-amerikai börtönben?” – kortyolt bele a kávéjába Samuel. – Egy könnyed kis folytatásos sztori az Ébredj velünk!-ben.

Karin hangosan hahotázott.

– Tessék, pont erről beszéltem. Vicces és laza.

A Samuel által elsütött poén különösebben még csak vicces sem volt, és a férfi gyanította, hogy a nő nevetése nem teljesen őszinte, bár a humorérzéke valószínűleg tényleg megüti egy reggeli műsor színvonalát. Karin szoros lófarokba fogott, hosszú, sötét haja előrehullott a vállára az egyik oldalon, ahogy újból előrehajolt.

– És nem is ásol túlságosan a dolgok mélyére.

Annak ellenére, hogy Samuelnek rosszulesett ezt hallania, egyetértően bólogatott, a leírás sajnos pontosan illett rá, bárki más a csatornánál hajszálpontosan így jellemezné őt. Klassz, laza, sportos. Nem ő az, aki mélyenszántó kérdéseket tesz fel, vagy megvitatja a lelki problémákat, ő inkább az a srác, aki mindent pontosan tud Haaland legutóbbi gólsorozatáról a Premier League-ben.

Karin hátradőlt a világosbarna bőrfotelban, és a férfi szemébe mélyesztette a tekintetét.

– Arra gondoltam, hogy pontosan ezt a figurát kéne hoznod az Ébredj velünk!-ben is.

A profil, amit a nő az imént leírt, és amit a csatorna elvárt tőle, pontosan az a szerep volt, amit Samuel eddig is alakított. Olyan régóta álmodozott már arról, hogy valami komolyabb feladathoz juthat a reggeli műsorban, és amikor ez végre megtörténik, azt kérik tőle, hogy csak folytassa, amit eddig is csinált, játssza ugyanazt a szerepet, amit eddig. Ennek tulajdonképpen örülnie kéne. Nem kell alakoskodnia, de akkor is… akkor miért érezte ennyire kényelmetlenül magát?

– Ahogy a Krissie esti műsorában kezeled a sporthíreket, az annyira könnyed és laza. Természetes – folytatta Karin. – És ugyanerre a könnyed és gondtalan hangnemre lenne szükségünk a reggeli műsor kanapéján.

Samuel bólintott.

– Szerintem egyáltalán semmit nem kell változtatnunk az imidzseden. Neked az a feladatod, hogy szórakoztass. Az emberek felvidulnak, ha meglátnak. Imádnak nézni téged a képernyőn.

Szóval a nézők boldogok, ha meglátják. Ezt persze jó volt hallani, de tényleg az az ember akart lenni, amilyennek a nő az előbb leírta?

– Szerinted nem kéne kipróbálni valami újat? – volt kénytelen végül mégiscsak megkérdezni. Most az ölébe pottyant a lehetőség, hogy megváltoztathassa a róla kialakult képet, hogy a reggeli műsorban ne csak egy felületes sportőrült legyen, hanem valami annál mélyebb, komolyabb.

Karin a fejét rázva kortyolt egyet a kávéjából.

– Ez illik hozzád, és nekem tetszik.

A többnyire fényes lapú női magazinokkal és itt-ott egy-egy kerámia vázával telezsúfolt könyvespolc közepén volt egy falra szerelt tévé, ami be volt kapcsolva, és éppen az Ébredj velünk! ment rajta. A csatorna legsikeresebb műsora, mely újra és újra túlélte a hagyományos tévézés lassú haldoklását. Egyszerre Vendela Storm bukkant fel a képernyőn. Kezében a mikrofont szorongatta, és próbált egyenesen a kamerába nézni, miközben… ööö… mit is csinált ebben a bejátszásban tulajdonképpen? Samuel hunyorítva próbált rájönni. Valami vagy valamik futkorásztak a nő lába körül, amitől állandóan majdnem elvesztette az egyensúlyát. Mik azok? Malacok? Egy csomó malac rohangászott körülötte. És mi az a vállára omló szőke hajában… csak nem trágya? A nő mindenesetre egy narancssárga kezeslábasnak látszó munkaruhát viselt. Csak nem egy disznóólban van?

Karin követte szemével a férfi tekintetét.

– Vendela olyan személy, akivel a hétköznapi csajok azonosulni tudnak, biztonságba ringatja a nézőket és a riportalanyait. Neked ellenben… – pillantott ismét Samuelre Karin – …neked az a feladatod, hogy a férfinézők olyanok akarjanak lenni, mint te, a nők pedig le akarjanak feküdni veled – fejtegette Karin elhúzva a szája sarkát, és fél szemmel közben rákacsintott a férfira, egyáltalán nem flörtölve, Karin túl profi volt ahhoz, hogy rástartoljon egy beosztottjára. A kacsintás inkább arra utalt, hogy a nőnek tudomása van egyről s másról.

Lehet, hogy mindenki tud a TV24 szabadúszó stylistjával folytatott félresikerült románcáról, töprengett Samuel. És az összes többi kapcsolatáról? Samuel nem is gondolta, hogy Karin tud róla, és a gondolatra, hogy olyan híre van, hogy fűvel-fával lefekszik, elszégyellte magát.

De újra csak mosolygott és bólogatott.

– Rendben.

Karin könyökével a térdére támaszkodva most előrehajolt, de széles szárú kosztümnadrágjának vasalt éle egyetlen centimétert se mozdult, továbbra is tökéletes volt, viselőjéhez méltó ruhadarab.

– Gondolom, lesz jó sok sport?

– Az biztos, és arra gondoltam, hogy szeretnék csinálni valami… tartalmasabb, sporttal kapcsolatos riportot, kicsit más dimenziókat is megvizsgálni. Csinálhatnék egy hosszabb, bevállalósabb interjút valamelyik ismert sportolóval, esetleg a trónörökös sporteseménye alatt? Például Rebecka Stenströmmel, a teniszcsillaggal, az ő ügynökével jó kapcsolatban vagyok. Beszélhetnénk arról, hogy milyen fontos a fiatalok számára a sport, meg kicsit személyesebb dolgokról is, amelyek azért még kapcsolódnak a sportolói pályafutásához. Olyasmi lehetne, mint amiket a FociTube nevű YouTube-csatornámon csináltam.

– Hmm… csúcs, nagyon jól hangzik, de ahogy mondtam: Csak könnyedén! Szerintem inkább ezt a vonalat kell vinni, ez az erősséged.

– Persze.

Samuelnek eszébe jutott az édesanyja, ahogy az asszony mindig SMS-eket küldözgetett neki, bennük mindig Samuelt a tévéképernyőn ábrázoló képekkel. A férfi már majdnem három éve szerepelt a tévében, azelőtt pedig a YouTube-csatornáján, melynek sok ezer követője volt, de az édesanyja még most is ugyanolyan lelkes volt, mint eleinte. Nem tudta elégszer elmondani, mennyire büszke, hogy most majd egész nyáron a kisfia műsorát nézve reggelizhet. Samuel tudatában volt, hogy ez a megbízás egy hatalmas lehetőség, és elhatározta, hogy nem fogja elrontani.

– Az interjú Stenströmmel jól hangzik, minden szempontból, szóval rajta, csináld csak. De figyelj… – nézett rá mosolyogva Karin. – Ha kérhetem, ne lökdösd a sztársportolóinkat, légy szíves! – mondta, és újból rákacsintott.

Na tessék, még ez is.

A Fociextra legutóbbi adásának felfokozott hangulatában Samuel nekiment a profi focistának, Christian Edqvistnek. Ez a karrierje végét is jelenthette volna, de két, a TV24-nél dolgozó nőnek köszönhetően – az egyik Karin, aki most itt ült előtte, a másik Krissie Storm – mégis maradhatott. Samuel volt Krissie esti műsorában a nő műsorvezetőtársa, és a megbeszélésen, melyet a konfliktus után a csatorna vezetése összehívott, az asszony kijelentette, hogy „semmilyen körülmények között nem hagyja, hogy Samuelt eltávolítsák a képernyőről”. A Christian Edqvisttel történt balhé után Samuel attól félt, hogy keresztet vethet a volt sportkapcsolataira, de ennek ellenére sikerült összehoznia a Krissie műsorához szükséges sportriportokat. A Fociextra szerkesztősége ugyanakkor az eset óta nem jelentkezett.

Halálosan meg volt rémülve, hogy mekkora kárt okozott magának, hogy a sportkarrierjének ezzel vége.

A reggeli műsor lehet a megmentője, és Samuel kész volt belevágni valami újba, fejlődni akart. De mintha mindenki azt várta volna tőle, hogy ugyanazt csinálja, amit eddig. Miért nem tudott kilépni a régi kerékvágásból?

– Dehogy! – mosolygott. – Stenströmöt nem fogom lökdösni. Egy nőre sosem emelnék kezet.

Karin felkacagott.

– Nagyszerű, Samuel. Ez jó lesz. Te teszed a te dolgodat, Vendela meg az övét. Tökéletes páros lesztek.

MÁSODIK FEJEZET

Két héttel később

Az első adás napján Vendela 3 óra 30-kor ébredt. A várakozás izgalmától és az idegességtől összeszorult a gyomra. Az előző esti aggodalom, hogy nem fog tudni elaludni, teljesen alaptalan volt, mert a teste és a feje már hozzászokott a reggeli tévézés napirendjéhez, így már kilenckor édes álomba merült.

Ahogy kinyomta a sípoló ébresztőt, a hálószoba megtelt a nyári eső hangjával, éjszaka a nyitott ablakon keresztül beszűrődött a nedves aszfalt illata, és amikor elhúzta a sötétítőfüggönyt, látszott, hogy a közeli ereszcsatorna csak úgy nyeli az esővizet. Az ablak előtt álló fák koronája nedvesen csillogott az utcai lámpák fényében. Párás, homályos volt a hajnali levegő. A nő odalépett a hálószoba túlsó végében álló íróasztalhoz, és összeszedte a jegyzeteit, amelyeken még lefekvés előtt is dolgozott.

Kiment a konyhába, és beindította az előző este bekészített kávéfőzőt. Aztán gyorsan lezuhanyozott, és egy pillantást vetett a fürdőszobai tükörre ragasztott röhejes, mégis nélkülözhetetlen post-it lapocskákra. Ezeken üzenetek álltak saját magától saját magának, Vendela szerint a lehető legjobb fajta üzenetek, melyek sokat segítettek neki. Kiment a konyhába, töltött magának egy nagy bögre kávét, visszament a fürdőbe, a mosdó szélére állította a bögrét, és mialatt beszárította a haját, elkortyolta a forró italt. Aztán bekrémezte az arcát, de sminket nem tett fel.

A jegyzeteket és a laptopját berakta az aktatáskájába, belebújt a legkényelmesebb farmernadrágjába, hozzá egy fehér pamutblúzt választott és egy bőr edzőcipőt, mely kibírja a rövid sétát a lakástól a Värtahamnennél fekvő tévéstúdióig. Csinos, de kényelmes öltözékre szavazott, ami megfelel a szerkesztőségi megbeszélés alatt, mielőtt átöltözik abba, amit a stylist választott neki. A ruhákat már az előző héten megbeszélték, nyárias pasztellszínű darabokat válogattak, melyek illenek a júniusi adásokhoz.

Kilépett a kapun, kinyitotta párducmintás esernyőjét, és kikanyarodott az utcára, mely ezen a kora reggeli órán teljesen néptelen volt. Egy taxi haladt el mellette világító „Szabad” jelzéssel, a reggelizőbárban egy férfi takarított, de ezt leszámítva teljes csend és nyugalom volt. Vendela imádta Stockholmnak ezt a nyugodt, kicsit ódivatú részét, a lakás a város legszebb zöld területei mellett feküdt, és mégis közel a munkahelyéhez. A Stureplan és a belváros gyalogtávolságra volt.

Amikor elsétált az egyik nagy bank kirakata előtt, és meglátta benne a tükörképét, egyből kihúzta magát. Vendela régóta keményen küzdött, hogy belepasszoljon a médiaiparban bevett szépségideál keretei közé, egészen gyerekkora óta, amikor is egyetlen női példaképe nem volt más, mint a karcsú és sovány édesanyja, aki mindig csinos volt, bármit húzott magára. Csak úgy huszonöt éves kora körül, néhány évvel ezelőtt adta fel a harcot a teste ellen, melynek sehogy sem akaródzott olyan formát ölteni, ami után a gazdája áhítozott. Elkezdett inkább arra gondolni, hogy hogyan fordíthatná a dolgot az előnyére, mert ha jobban belegondolt, voltaképpen jól érezte magát a bőrében. Valószínűleg ez is hozzájárult, hogy megkapta ezt a nyári műsorvezetői pozíciót. Két héttel ezelőtt ugyanis, amikor beszélt a munkáról Karinnal, a programigazgatóval, az kiemelte, hogy azt várják Vendelától, hogy maradjon ugyanolyan, amilyennek a nézők megismerték, vagyis akivel a hétköznapi nők azonosulni tudnak. Értsd: Vendelának nincs meg az a varázslatos, mégis gyengéd „szomszédlány-aurája”, amiről minden pasas ábrándozik, ő egy teljesen hétköznapi lány kissé vaskos combokkal (mármint az efféle megjegyzések miatt mostanában általa elkerült Instagramjára érkező kommentárok szerint), aki lehet, hogy a szomszédban lakik, de senki ügyet sem vet rá.

Vendela maga sem tudta, mit várt a megbeszéléstől, de furcsán csalódottnak érezte magát, miközben tulajdonképpen pontosan arra számított, amit Karin mondott.

Karin azért végül feltette a kérdést: És te mit gondolsz? Vendela nem tudott mit felelni. Milyen akart lenni? Elérhetetlen? Akkor már nem jobb, ha az ember példakép? Olyasvalaki, akit ő is szívesen nézett volna a tévében fiatalabb korában, mert akkor legalább egyvalakivel tudott volna azonosulni.

De a műsorvezetés mindenesetre valami teljesen más volt, mint az eddigiek, és Vendela keményen dolgozott a riportok előkészítésén, hogy minél jobban sikerüljön az első adáshét.

Amikor megérkezett a TV24 székházához, és belépett az előtérbe, abban a pillanatban, hogy odaköszönt a recepciósnak, megpillantotta Moát, gyerekkori barátnőjét és jelenlegi kollégáját, aki éppen a biciklissisakot hámozta le magáról.

– Nahát, szia! – ölelte meg Moa.

– Milyen korán bent vagy! – mondta Vendela, és viszonozta az ölelést.

– A ma reggeli műsorba hoztam pár bulvárhírt, jó mi?

– Mi? Tényleg?

A legjobb barátnőjével közös műsorral kezdeni a hetet – ez szinte már túl szép volt, hogy igaz legyen.

– Ühüm. A legutóbbi celebbotrányról fogok tudósítani – mosolygott Moa erőltetetten. Vendela tudta, hogy a barátnője magasabbra tör, kulturális vagy gazdasági újságírással szeretett volna foglalkozni, és egyszer s mindenkorra maga mögött hagyni a bulvár világát.

– Majd lesz más is – mondta Vendela, és szemügyre vette a barátnőjét. A nő haja szoros kontyban volt hátrafogva, magas arccsontjával, sápadt bőrével és világoskék szemével úgy festett, mint egy éppen szabadnapos modell. Olyan csontszerkezettel, mintha minden vonását márványból faragták volna ki, ahogy Vendela anyja, Krissie egyszer kifejtette.

Csatlakoztak egymáshoz, miközben áthaladtak a székházon.

– Milyen érzés? Izgulsz? – nézett Vendelára Moa.

– Ja, elég ideges vagyok – mosolygott vissza Vendela.

– És még nem gondoltad meg magad? – bökte oldalba Moa. – Mindegy, most már úgyis késő lenne.

– Nem, miért gondolnám meg magam?

– Nem tudom, nem is beszéltünk, mióta megkaptad a hírt.

Moa egy zenei fesztiválról tudósított, majd a vőlegényével, Pascallal elutazott egy filmforgatásra Csehországba, mialatt Vendela éjjel-nappal dolgozott, riporterként a reggeli műsorban, és azzal párhuzamosan annak az időszaknak az előkészületein, amikor majd átveszi a műsorvezetést.

– Olyan jó riportokat csinálsz – folytatta Moa. – Ez vagy te!

– Ez vagyok én? Akit kiküldenek, hogy trágyát szagolgasson meg télen lékben fürödjön, és sírva röhögős riportokat csináljon róluk? – felelte Vendela keményebben, mint gondolta. – Már régóta arról álmodom, hogy továbbléphetnék.

Odaértek a kávézóhoz, ahol a pultos álmos képpel tekerte föl éppen a pult előtti redőnyt. Odaálltak a kasszához, Moa zöld teát rendelt, Vendela pedig egy csésze kávét pici tejjel.

– A reggeli tévézés kemény dolog – folytatta Moa. – Fogalmad sincs, mit kell kiállniuk a benne dolgozó nőknek a nézőktől.

Vendela felsóhajtott, és éppen nekikészült, hogy elmagyarázza, hogy nagyon is tudja, hisz már harmadik éve dolgozik a reggeli műsorban, és hogy amit Moa emleget, pontosan az az oka, hogy immár két és fél éve nem használja a közösségi médiát.

– Szia – hallatszott mögülük egy mély férfihang. Vendela megfordult, és szembetalálta magát Samuellel. Már majdnem egy éve ismerték egymást, és a lány már hozzászokott a férfi látványához, ami olyasmire emlékeztetett, amivel csak romantikus regényekben találkozik az ember (vagyis földöntúlian jóképű), de most, hogy váratlanul megpillantotta, egész teste beleborzongott. Azok a sötétbarna mandula formájú szemek, a széles mosoly, ami az egész arcát felderíti, a telt ajkak, az állcsontját kiemelő rövid, sötét borosta a sötét bőrön, na és azok a vékony ingen átsejlő széles vállak. A nő minden porcikája reagált a látványra. És ezzel nincs egyedül, gondolta Vendela, amikor látta, hogy Moa hogy bámulja a férfit. Az kurtán odabiccentett Moának.

– Helló! – mosolygott Samuelre Moa. – Pont most mondtam, hogy Vendela milyen fantasztikus riporter. Ti ketten durván jók lesztek együtt – nézett most Vendelára. – Vendela vérprofi, gyakorlatilag bármit megcsinál a képernyőn.

Vendela kérdő pillantást vetett rá, és Samuel is zavarodottnak tűnt.

– Nem úgy értem, csak arra gondoltam, hogy durván jó riporter vagy. Olyan, aki még arra is képes, hogy disznóólban hemperegjen.

Samuel elnevette magát.

– Tényleg, azt én is láttam, de elfelejtettem rákérdezni. Mit csináltál ott tulajdonképpen?

Naná, hogy a pasas látta abban a disznóólban, ahogy tapossa a trágyát, és ha a legjobb barátnője, Moa nem juttatta volna eszébe, mostanra már valószínűleg el is felejtette volna.

– Ellátogattam egy nőhöz, aki disznóólban tanít meditálni. Ha láttad volna az egész riportot, tudnád, hogy az emlősállatok közül a disznók a legnyugodtabbak, már amikor jól érzik magukat, és hogy mindenki magáévá teheti a disznók lelkiállapotát, ha egy kicsit földet túr egy disznóólban.

– Á, szóval ezt csináltad? Disznóként meditáltál? – vigyorgott Samuel.

– Ja. Élő adásban.

– Lenyűgöző ez az odaadás.

– Ugye, mit meg nem tesz az ember egy jó tévéműsor kedvéért!

Most már Vendela is elmosolyodott. A maga részéről végzett a disznóólban hempergéssel, te jó isten, egy hétig nem tudta kimosni a hajából a trágyaszagot! Na és a befagyott tavon vágott lékbe mártózással is végzett, amit az év elején próbált ki. Most, hogy jobban belegondolt, a riporteri megbízásai meglepően gyakran jártak együtt a fürdés különböző formáival, még spagettifürdőhöz is volt szerencséje egy művészi installáció részeként. Az élő adásban való megaláztatások ideje lejárt, legalábbis egy időre. Ősszel aztán úgyis visszatér majd a riporteri munkához.

De most mosolygott, és erre Samuel elnevette magát.

– Nekem akkor is tetszik ez a hozzáállás – mondta a férfi, és bólogatott, miközben egymást nézték, a csend hatására Vendela gyomra összeszorult, amin a férfi mosolya csak tovább rontott. Samuel modell szépségű lányokkal randizott a csatornánál, és Vendelának legalább öt félig híres influenszerről volt tudomása, akikkel az utóbbi évben randizni látták, mind egy szálig olyan álomszép, tökéletes testű nők, akiket észrevesznek a férfiak, és akik egyáltalán nem hasonlítanak Vendelára. Szóval Samuellel most már egy ideje barátok voltak, és egymás közelében dolgoznak majd egész nyáron, úgyhogy Vendela jobb, ha szépen eltemeti magában ezt a reménytelen vonzódást.

– Durva lesz ez a nyár – mondta a férfi.

Vendela felsóhajtott.

– Én is azt hiszem.

– Akkor a szerkesztőségen találkozunk pár perc múlva – mondta Samuel, és egy pillanatra a nő vállára tette a kezét, rákacsintott, majd továbbment a kávézó felé. Moa le sem bírta venni róla a szemét.

– Nyami.

Vendela oldalba bökte a barátnőjét, próbálta kiverni a fejéből, hogy a férfi keze mintha örökre nyomot hagyott volna a vállán, mert még mindig érezte a meleget és a nyomást.

– Mi van? Isteni a pasas – forgatta égnek emelve a szemét Moa Vendela rosszallását látva. Még egyszer utoljára a férfi után nézett, aki éppen rendelt a kávézó pultjánál, majd sarkon fordult, és továbbment.

– Nézni csak szabad? Tudom, hogy Pascal is megnézi a szép nőket.

– Valóban?

Vendela sosem kedvelte túlzottan Moa vőlegényét.

– Naná, persze, hogy nézi a nőket, ez már csak így működik egy kapcsolatban. – Amikor Vendela csöndben maradt, Moa folytatta: – Lehet, hogy te ezt nem érted, de a kapcsolat szempontjából hasznos, ha a felek időnként másokat is megnéznek, az erősíti a kapcsolatot.

– Igen?

Vendela nem igazán tudta követni az érvelést, és utálta, amikor Moa így beszélt vele, mintha Vendela nem is érthetné, hogyan működik egy kapcsolat, mert egész felnőtt életében szingli volt. Ilyenkor Vendela mindig rámutatott, hogy mindössze öt évig, mert huszonkét évesen igenis randizott valakivel egy fél évig.

Lehet, hogy mégis jó, hogy Moa másokkal is flörtöl, gondolta Vendela. Amikor a barátnője a Seychelles-szigetekre tett méregdrága utazás után, mellyel Pascal meglepte őt, az orra alá dugta a hatalmas gyémántgyűrűt, úgy tett, mintha kiugrana a bőréből örömében. A pasas ott kérte meg Moa kezét, térdre ereszkedett, és megkérte a szállodai személyzetet, hogy messziről fényképezzenek, a fotókat később eljuttatták a sajtóhoz, és csodák csodájára mindkettejük karrierje felívelt. Ez jellemző volt Pascalra, pontosan ilyen volt: számító, cinikus. A barátnője jobbat érdemelt volna. De boldognak tűntek együtt, ezt Vendela kénytelen volt elfogadni.

– Na és mi van tulajdonképpen kettőtök között? – kérdezte kicsivel később Moa. – Te jó isten, hiszen flörtöltetek.

– Dehogy flörtöltünk! Kollégák vagyunk, és az utóbbi három hétben rengeteg időt töltöttünk együtt. Ez nem flört.

– Na de az a kacsintás!

Bekanyarodtak a szerkesztőség felé vezető lépcsőhöz.

– Ugyan, tudod, hogy Samuel ilyen – bizonygatta Vendela.

Samuel gyakran bókolt a körülötte levő nőknek, és… igen, flörtölt velük. De Vendela sose vette komolyan. Ő úgysem a pasas esete. Intenzíven dolgoztak együtt, közel kerültek egymáshoz, együtt vágtak bele ebbe az egészbe, és biztatták, támogatták egymást. Ebben nincs semmi romantikus, még akkor sem, ha Vendela néha kibillent az egyensúlyából, amikor a férfi hirtelen a semmiből csak így felbukkant, ahogy az imént.

– Láttad a csajokat, akikkel randizik, én soha nem érdekelném úgy. Csak kollégák vagyunk. Ő olyan, aki mindenkivel flörtöl, kábé mint a spanyol pasasok, akiknek muszáj minden nőt kényszeresen guapának hívniuk – folytatta Vendela, utalva a Moa szüleinek málagai nyaralójában töltött nyarakra, amikor a két lány belekóstolt a helyi éjszakai életbe, és tapasztalatokat szerzett a spanyol férfiak vonatkozásában is.

– Jó, ebben tényleg van valami – ismerte el Moa. – Tényleg mindenkivel flörtöl. Az egyik stylist, tudod, Filippa, na neki biztos lenne róla mesélnivalója. Miközben vele járt, a pasas állítólag még két másik csajjal is randizott.

– Ó, te jó ég!

Vendela tudta, hogy az emberek pletykálnak Samuelről, hogy sok felszínes kapcsolata van, és fűvel-fával lefekszik, de ettől függetlenül szerette volna azt hinni, hogy a férfi rendes és megbízható.

Időközben odaértek a szerkesztőséghez, a nyitott irodában már javában zajlott az élet. A helyiség közepén elhelyezkedő képernyők mindegyikén más és más nemzetközi hírcsatorna műsora ment. Az adás gyártásvezetője, Elnaz egy műsor-előkészítő kutatóasszisztenssel beszélgetett élénken, míg a rendezőasszisztens felkiáltott, egy köteg kézirattal a kezében felugrott az asztalától, és elsietett. Vendela íróasztalán, amely a legközelebb állt az ablakhoz, kilátással a Lidingö buja zöld növényzetére, egy hatalmas virágcsokor terpeszkedett. De kedves, biztosan az első adásnap tiszteletére, gondolta Vendela.

Moa odafordult a barátnőjéhez.

– Akkor sok sikert mára – mondta, miközben együttérző mosolyt villantott Vendelára, mintha barátnője belépése a műsorvezetés világába egy katasztrófa kezdetét jelentené.

HARMADIK FEJEZET

Samuel a sminkszobában belerogyott a székbe. Egyenesen a szerkesztőségi értekezletről jött, ahol átvették az utolsó részleteket a kezdés előtt. A nyári eső párája beszivárgott a stúdióba, és a sminkasztalra lerakott poharán apró vízcseppek csapódtak le.

A sminkesre várva Samuel belepillantott a forgatókönyvbe, és átolvasta a friss változtatásokat. A mai adás napirendjén többek között szerepelt a közel-keleti helyzet, a védelmi miniszterek brüsszeli értekezlete, a Riksbanken, a svéd nemzeti bank legújabb jegybanki alapkamat-változtatása, mindezt keverve olyan könnyedebb témákkal, mint az ölelésterápia, a legjobb nyári olvasmányok, annak a kérdése, hogy a Bűnügyi Szakértői Intézet tevékenységét korrekt módon mutatják-e be a krimikben, és a kullancsokat illető legújabb kutatási eredmények. Emez utóbbi témák már előre jelezték a várható uborkaszezont.

A TV24 reggeli műsorának, az Ébredj velünk!-nek a felépítése nagyon hasonló volt a Krissiest című műsorhoz, ami egy esti magazinműsor volt hírekkel, életmódtanácsokkal és vendégekkel, de azért sok minden új volt Samuelnek, különösen a kora reggeli időpont. Tegnap este csak éjfél tájban sikerült elaludnia, alig bírta kinyitni a szemét, amikor hajnali fél négykor csörgött az ébresztő. Most csak a koffein és az adrenalin hajtotta.

Nagyot sóhajtva nézett a tükörbe. A francba, nem gondolta volna, hogy ilyen ideges lesz.

Vendela leült a mellette levő székre, és rámosolygott. Már a mosolya is megnyugtató hatással volt a férfira.

– Izgulsz?

– Ja, eléggé – bólintott Samuel.

– Minden rendben lesz.

Mozgalmas hetek álltak mögöttük. Vendelának nem volt szüksége ugyanarra a beiskolázásra, mint Samuelnek, hogy a producer munkáját figyelje, eltöltsön egy egész napot a vezérlőteremben, vagy megismerkedjen mindenkivel a szerkesztőségben, ehelyett ő riporterként a szokásos módon dolgozott tovább, és mellette végezte a készülő adások előkészítését. Mindketten részt vettek az értekezleteken, és együtt előkészítettek témákat és vendégeket a nyári adások előtt, ezenkívül egy hétig el se mozdultak az egyik műsorvezető mellől, hogy megértsék a műsorvezető szerepét az adás előtt, alatt és után. Vendelával ráadásul minden szabad percüket régi adások megnézésével és az aktuális hírekkel való ismerkedéssel töltötték, olyasmivel, ami a nyár során aktuális lehet. Samuel immár készen állt a munkára.

Már Vendela puszta közelségétől minden sokkal jobbnak tűnt. Az a nő annyira profi és céltudatos, hogy semmi baj nem lehet. Kettőjük között már azelőtt is működött a kémia, hogy kiderült volna, közösen fognak műsort vezetni. A reggeli műsor producere, Elnaz pedig Samuel barátja. Akkor ismerkedtek meg, amikor Elnaz még egy produkciós irodánál dolgozott, amelytől Samuel bérelte a stúdiót a YouTube-csatornájára készített videók felvételéhez. Amikor Elnaz elkezdett a tévénél dolgozni a reggeli műsoron, és megismerte Vendelát, őt is bevette a kis munkatársi-baráti csapatába. Most meg mindhárman az Ébredj velünk!-ön fognak dolgozni, Samuel, Vendela és Elnaz. Ahogy Adrian rámutatott, sokat kocsmáztak együtt munka után, de mindig szigorúan az egész csapat, sosem ketten Vendelával. Most, az elmúlt hetek előkészítő munkálatai alatt pedig Samuel mindent megtett, hogy kiverje fejéből a gondolatot, hogy mi lehetne kettőjük között, ha nem lennének kollégák.

Rámosolygott a nőre.

– Amúgy idefelé jövet láttam Linust, a gyakornokot. Elnaz már eleget cikizett amiatt, hogy a múlt héten vele mentél haza?

Samuel most úgy viccelődött vele, mint egy kolléga, bár ha őszinte akart lenni, meglehetősen zavarta a tény, hogy Vendela azzal a gyakornokkal ment haza. De mosolyogva nézte a nőt, aki égnek emelve forgatta a szemét.

– Az a helyzet, hogy Elnaz már épp eleget cikizett miatta.

Kis társaságukban visszatérő téma volt, hogy Vendela mindig csalhatatlan érzékkel választotta ki a legkevésbé megfelelő pasasokat a randizásra. Samuel nem ismerte a részleteket, kettejük között Vendelával nem volt olyan a viszony, és Vendela mindig zavarba jött, amikor Elnaz szóba hozta a dolgot.

Vendela most végigmérte Samuelt.

– Na és én eleget cikiztelek már téged a szűk ruháid miatt?

Szóval túlságosan feszül a pulóvere? Samuelnek is feltűnt, hogy valahogy fura érzés volt, amikor felvette az előre egyeztetett ruhadarabokat, de túlságosan rohant a sminkszobába, hogy szóvá tegye.

Most rápillantott Ankira, a sminkesre.

– Ki választotta a mai ruháimat?

– Filippa Andersson.

Egészen véletlenül Elnaz Samuelt is kritizálta amiatt, hogy rossz személyekkel randizik. Vendela fürkészően nézte Samuelt, miközben Anki elhúzta a száját, és a füle mögé igazította hosszú, vörös frufruját.

Tulajdonképpen mit mondott Filippa Ankinak? Te jó ég, hisz kettőn állt a vásár, Filippa ugyanúgy rossz döntést hozott, amikor egy kollégával kezdett randizni. Samuel azzal érvelt, hogy mivel Filippa csak szabadúszóként dolgozik a TV24-nél, hát a szó szoros értelmében nem alkalmazott, és technikai értelemben nem is a kollégája. Az egyetlen zavaró momentum az volt, hogy a lány minden második héten stylistként dolgozott a Krissiestben és az Ébredj velünk!-ben is, amire Samuelnek azelőtt kellett volna gondolnia, mielőtt randizni kezdtek, és ő aztán otthagyta a nőt.

Mentségére legyen mondva, a férfi meg volt győződve róla, hogy az érdeklődés hiánya kölcsönös. Filippa nem jelentkezett túl gyakran, és amikor a férfi SMS-ben szakított vele, meg volt róla győződve, hogy az egész csak formaság, mert úgy érezte, a nő is ugyanígy gondolja, és nem érdeklődik iránta.

Na, ebben valószínűleg tévedett, mert amikor a Krissiest utolsó heti adásaihoz a nő ruhákat választott számára, minden ruhadarab vagy rettenetesen ronda volt, vagy egy számmal kisebb a kelleténél. Az első outfit egy ijesztően csiricsáré, rossz szabású öltöny volt, egy másik egy szövetnadrágból és egy olyan szűk pólóból állt, hogy Samuel úgy nézett ki, mintha harisnyát viselne a felsőtestén. Az egészről meg is feledkezett az Ébredj velünk! előkészületei alatt, mert akkor nem találkozott Filippával, és a ruhákat egy másik stylisttal egyeztették.

A mostani ruhadarabjai a vállfán még teljesen rendben levőnek tűntek – egy krémszínű, hosszú ujjú, galléros kasmírpulóver, kellően laza a nyári adáshoz, de azért elegáns, hozzá egy sötétkék nadrág. Jó kis összeállítás lett volna, ha a pulóver nem lett volna olyan szűk, mint a latex, és a nadrág nem simult volna biciklisnadrágként a combjára, és nem vágott volna be az ágyékánál.

– Ajaj, szűk, mi? – nézett Vendelára Samuel.

Vendela szélesen vigyorogva bólintott, aztán behunyta a szemét, hogy az ő sminkese, Leya feltehesse a szemhéjfestéket.

Samuel nagyot sóhajtott, amitől a mellkasa csak még szélesebbre tágult, és a pulóver még jobban ráfeszült, aztán sziszegve kiengedte a száján a levegőt.

– Tulajdonképpen mivel bántottad így meg? – kérdezte Vendela anélkül, hogy kinyitotta volna a szemét.

– Semmivel – vágta rá Samuel. Nem akarta, hogy Vendela ilyesmit higgyen róla. A nő a kollégája volt, és Samuel nagyon tisztelte, nem mindegy, mit gondol róla.

Anki mögött a tükörben mozgást látott. Ő volt az, Filippa. Csak átnyújtott a másik nőnek egy hajkiegészítőt, és már ott sem volt.

– Elnézést egy pillanatra! – mondta Samuel Ankira pillantva, mire Vendela fél szemét kinyitva, csodálkozva nézte, ahogy felpattan. Filippa ezt nem fogja megúszni. Samuel a nő után eredt, követte egészen az öltözőig, ahol Filippa a műsor egyéb szereplőinek ruháit rendezgette. Belépett a kis helyiségbe.

– Filippa, nem tudnánk végre elengedni ezt az egészet?

A nő hirtelen megfordult, lófarokba fogott, sötétbarna haja meglibbent a háta mögött, csodálkozva nézett rá tágra nyílt kék szemével.

– Ó, szia, Samuel! Hogy érted?

– A Krissiest utolsó adásához egy bohócruhát választottál nekem, ezek meg túl szűkek rám.

– Bohócruhát? Te bohócruhának nevezed Dries van Noten tavaszi kollekcióját? – ráncolta csalódottan a homlokát a nő, és elhúzta a száját. – Csak hogy tudd, baromi nehéz volt ilyen rövid határidővel kölcsönkérni őket. – Most végigmérte a férfit tetőtől talpig. – Ezek a ruhák meg a szokásos méreted, annak alapján választottam, amilyen méreteket megadtál.

Hirtelen a szája elé kapta a kezét.

– Ó, vagy talán megnőttél? – lépett közelebb a férfihoz. – Tudod, mit, szerintem attól van, hogy annyit edzettél az utóbbi időben, meglett az eredménye! – csípett bele a férfi bicepszébe, majd kiment a szobából. Samuel nagyot sóhajtott, és visszament a sminkszobába.

Csak akkor esett le a tantusz, amikor Anki a púderecsetet végighúzta a homlokán – abban a bizonyos SMS-ben, amelyben szakított Filippával, azt írta a nőnek, hogy sokat edz, és amiatt nem ér rá.

Te jó isten, micsoda szánalmas kifogás.

Amikor Anki elkészült, Samuel odaült az íróasztala mellé a szerkesztőségben. Puszta megszokásból végiggörgette a közösségi háló összes sport tárgyú oldalát, ahogy a Krissiest adásai előtt is szokta. Pihegett, ahogy megmozdította a karját, megfeszült rajta a pulóver, a mobilt is alig tudta lerakni. Persze megértette, hogy Filippa megsértődött, jobb indokot kellett volna találnia, mint hogy nem ér rá az edzés miatt. De Samuel teljesen biztos volt benne, hogy a szakítás egyáltalán nem zaklatta fel a nőt, mert Filippa úgy viselkedett, mintha egyáltalán nem érdekelné a férfi. Soha nem kérdezett semmit, egyáltalán nem volt kíváncsi rá.

Mindenesetre a kényelmetlen ruha volt az utolsó, amire most szüksége volt. Nem kaphatna kölcsön valami mást? Kisietett a folyosóra, és elkapta az egyik stylistot a sok közül.

– Sergio! – kurjantott utána. – Nincs valami más gönc? Ez túl szűk.

– Pedig jól néz ki – mondta Sergio, és felvonta szépen formázott szemöldökét.

– Alig kapok levegőt.

– Nincs saját ruhád, ami jó lehet?

Samuel egy ócska pólóban és kapucnis pulóverben jött be ma reggel.

– Sajnos nincs.

– Megnézem, de már nincs időm, mielőtt kezdődik az adás. Az első órát kibírod?

– Persze – bólintott Samuel.

A stúdióból kihallatszott a zsongás a folyosóra, már nagyban folyt a készülődés, a kamerákat is a helyükre tolták. Elnaz egy vaskos jegyzettömb fölé hajolva állt, és élénken beszélgetett valamiről az adás gyártásvezetőjével, de felpillantott, és rámosolygott Samuelre.

– Készen állsz?

– Abszolút!

Ebben a pillanatban belépett a stúdióba Vendela, magassarkúban, vállig érő haja lágy hullámokban omlott a vállára, az egész nő megkérdőjelezhetetlen magabiztosságot árasztott. Azta! – ez volt minden, ami átfutott Samuel agyán, mielőtt Elnaz megszólalt.

– Egy kis változás. A hírblokkban van egy új rész, amit te, Samuel, néhány szóban érintesz, amikor bejön a hírolvasó, Christoffer. – Az egyik szerkesztő átnyújtott egy papírlapot Samuelnek. – A kérdések a súgógépen is fent lesznek – folytatta Elnaz. A nő most is a télen‒nyáron hordott Dr. Martens bakancsában trappolt körbe a stúdióban.

– Oké – mondta Samuel, de a pulzusa megemelkedett, amikor elvette a papírt, és átfutotta a kérdéseket. Ez szánalmas, hisz csinált már ilyet, a Krissiestből hozzá volt szokva a váratlan változtatásokhoz. De a szíve mégis szaporán kalapált, érezte, hogy izzad a tarkója, micsoda pokoli hőség van idebent! Elnaz és a szerkesztők eltűntek a vezérlőteremben.

Samuel követte Vendelát, aki magabiztosan masírozott az asztal mellett álló magas székek felé, amelyeken a műsorvezetők mindig kezdték a reggeli adást. Håkan, az asszisztens már hozta is a kávéjukat, Vendeláét egy csöpp tejjel, Samuelét forrón és teljesen feketén. Mindketten hálásan mosolyogtak Håkanra, aki máris megtanulta, hogyan szeretik a kávéjukat. Belekortyoltak a meleg italba, mialatt belepillantottak a papírjaikba, miközben Anki odament hozzájuk, és megigazította az arcukat fedő púdert.

Készen álltak. A fülhallgatójukból Elnaz megnyugtató hangja hallatszott, Håkan rájuk mosolygott, és felmutatta a hüvelykujját. Az egyik kamerát kissé oldalra húzták.

A pulóver szorította a mellkasát, Samuel meghúzgálta a gallért.

Elnaz elkezdte a visszaszámlálást a fülükben.

– Tíz, kilenc, nyolc…

Elindult a főcím, a háttérben a hajnali Stockholm látszott. A háttérkép évszakról évszakra változott, most a kora nyári zöld lombok tűntek fel és a rózsaszín hajnal, lágy színárnyalatok árasztották el a stúdiót.

Mielőtt az utolsó másodperceket is visszaszámlálták, Samuel rápillantott Vendelára, cinkosan összemosolyogtak – a legapróbb részletekre kiterjedően felkészültek, menni fog, ebben biztos volt.

– Három, kettő, egy és adás indul!

Vendela a kettes kamerába nézett, ahogy mondták nekik.

– Jó reggelt kívánunk, üdvözöljük önöket az Ébredj velünk! stúdiójában, Vendela Storm vagyok, mellettem pedig itt ül Samuel Eriksson. Idén nyáron mi leszünk a műsor házigazdái, már alig várjuk, hogy reggelente önökkel tarthassunk.

Talán egy cseppnyit hadart, de legalább nem botlott meg a nyelve.

Samuel is mosolygott, aztán nagy levegőt vett, a kasmírpulóver kényszerzubbonyként szorította a mellkasát, és a lélegzetvétel miatt talán kissé túl hosszúra sikeredett a szünet, a francba, időben kellett volna levegőt vennie.

– Így igaz, egész nyáron önökkel leszünk. A legjobb interjúkat, Svédország legizgalmasabb helyeit és ízletes grillezős reggeliket kínálunk majd önöknek.

Egyetlen kilégzésre mondta el az egészet, így ezután muszáj volt diszkréten levegőt vennie, de közben a nadrág szorította az ágyékát, és a varrások belevágtak a koronaékszerekbe.

Vendela átvette a szót.

– A hírek szempontjából legínségesebb nyári időszakban mi felkutatjuk a legizgalmasabb és legérdekesebb újságokat. Természetesen részletesen beszámolunk majd a trónörökösnő jubileumáról.

Most meg elakadt Samuel lélegzete, mintha maratont futott volna, vagy különösen sokat edzett volna a fekvenyomó padon. A tanult légzéstechnikát mintha elfújták volna. Óvatosan megpróbált levegőt venni, a szíve ijedten kalapált.

– Pontosan, ráadásul már ma este.

Hirtelen észbe kapott.

– Ó, elnézést, az esti műsorhoz vagyok szokva. Hahahaha – kacagott fel erőltetetten. – Úgy értem, már ma reggel. – Megint felnevetett, hiszen ő az a vicces srác, de a nevetés inkább furcsa horkantásnak hangzott. – Már ma beszélgetünk Harald Malmgren királyi szakértővel a trónörökösnő nyári jubileumáról. Férjével, Daniel herceggel ma kerek házassági évfordulójukat ünneplik díszfelvonulással a városon keresztül, majd tovább a Királyi Palotához, idén nyáron később pedig… – újra mindent egyetlen kilégzésre hadart el. Nem értette, hol kellett volna levegőt vennie, hisz nem volt természetes szünet a szövegben! Rövid levegővétel… – a koronahercegnő védnöke és házigazdája lesz az Egészségnap nevű rendezvénynek, mely egyben egy nagy stockholmi sportrendezvény, majd még ugyanannak a hétnek a végén megtartja szokásos születésnapi partiját a Sollidenben, a királyi család nyári rezidenciáján.

Kilégzés. Belégzés.

– De most lássuk a reggel első híreit – mosolygott Vendela rezzenéstelen arccal a kamerába.

Amikor az adás átkapcsolt a hírstúdióba, Vendela Samuelre pillantott.

– Hogy érzed magad?

– Azt kérdezed, miért alkalmaztam egyfajta fordított jógalégzést?

– Olyasmi.

– Ne is kérdezd!

A férfi észrevett egy szempillát, mely a helyéről leesve a nő állára ragadt. Odanyúljon, és leseperje? Nem, az túl intim lenne, zavarba hozná vele Vendelát.

– Kértek még egy kávét? – kérdezte Håkan, az asszisztens.

Samuel megrázta a fejét.

– Én nem, kösz.

Egy újabb adag kávétól csak még feszültebb lenne.

– Nyugalom – hallotta Elnaz hangját a fülhallgatójában. – Olvasd át a forgatókönyvet. Lélegezz.

Nézte Vendelát, ahogy a nő összeráncolt homlokkal belemélyedt a forgatókönyvbe. Az adásnak jól kell sikerülnie. Vendela kedvéért. A nő kőkeményen dolgozott, mindketten apait-anyait beleadtak. Többheti felkészülés után Samuel most végre megmutathatja mindenkinek. Megmutathatja, hogy ehhez is ért, hogy több, mint egy kedves srác, aki sokat tud a sportról. Átolvasta a kérdéseket, aztán odafigyelt a hírblokkra, hogy képben legyen.

Christoffer, a hírolvasó kijött a hírstúdióból, bejött hozzájuk, elfoglalta helyét az állóasztal mellett, és folytatták az adást.

– Ismét üdvözöljük önöket – mondta Samuel a kamerába mosolyogva. – Itt van velünk Christoffer – fordult a kolléga felé –, hogy elmagyarázza a reggeli híreket.

Csak szépen, nyugodtan! Ez az, Samuel. Újra meghuzigálta a nadrágját, próbálta kinyújtani azokat a fránya, bevágó varrásokat. Remélte, hogy nem látszik a kamerában. De Håkan jelentőségteljes pillantást vetett rá, mire gyorsan elengedte az ágyékánál markolászott nadrágot.

– Újra gyűlnek a viharfelhők a volt amerikai elnök feje felett – vezette fel a témát Samuel.

– Pontosan – állapította meg Christoffer. – Ismét előlépett egy nő, aki szexuális zaklatással vádolja a volt elnököt.

Samuel a fejét csóválva felnevetett. Szándéka szerint lemondó nevetéssel, mely körülbelül azt jelentette volna, hogy „mikor lesz már vége a volt elnököt övező botrányoknak?”, de inkább úgy sikerült, mint egy kislányos vihogás, mintha azt mondaná: „szexuális zaklatás, ez vicces, hehehe”. Na, most már biztosan azt hiszik, hogy ráadásul pszichopata is. Christoffer kérdő tekintetet vetett rá.

– Hát ez hihetetlen – próbálta Samuel menteni a menthetőt. – Hogy ennek soha nem lesz vége?

Igyekezett komor és egyben csüggedt képet vágni, remélte, hogy abból átjön, hogy mennyire elkeseríti a dolog.

Christoffer témát váltott, és elkezdett beszélni a Balti-tenger állapotáról készült legutóbbi jelentésekről, melyek szerint a vízminőség néhány helyen javulásnak indult. Vendela közbeszúrt pár kérdést, mialatt Samuel többnyire hümmögött és bólogatott, csupán kisebb megjegyzéseket fűzött a dologhoz. Na, ez a rész viszonylag fájdalommentesen lezajlott.

– És most üdvözöljük a stúdióban személyi edzőnket, Miát, aki beavat minket a legjobb nyári gyakorlatokba. Olyasmiket fog mutatni, amiket megcsinálhatnak a strandon, a nyaralóban vagy akár a hotelszobában is – mondta Vendela mosolyogva a kamerába, majd együtt átsétáltak a stúdió végében levő nagy nyílt felületre, ahol Mia már plank kezdőpozícióban várta őket.

– Szervusztok, a plankkal kezdjük.

– Szuper – mondta Samuel, letérdelt, és ő maga is plankba állt. Mia felpillantott.

– Jó lesz, Samuel, húzd be a hasad! – mondta, majd felállt, és körbejárta a férfit. A fenébe, gondolta Samuel, teljesen megfeledkezett a szűk nadrágjáról.

– Arra gondoltam, hogy megtanulnánk a helyes fekvőtámasz technikáját. Próbáld meg te először, Samuel!

A férfi szót fogadott.

– Tartsd egyenesen a derekadat! Most te jössz, Vendela!

A nő letérdelt, miközben Samuel abbahagyta a gyakorlatot, de ahogy felguggolt, érezte, hogy hátul valami elhasad. Nem, az nem lehet… vagy igen? Szétszakadt a nadrágja. Leült a fenekére, mint egy óvodás, kinyújtott lábbal. Így legalább nem látszik a kamerában. De hülyén érezte magát, és inkább felállt, vigyázott, hogy végig háttal a fal felé forduljon annak ellenére, hogy Håkan integetett neki, hogy álljon félre.

– Kiváló fekvőtámasz – dicsérte Vendelát Mia. – Tudjátok, mit? Van nyárra egy kihívásom számotokra.

Vendela felállt, és félrefújta arcából a haját. Hogy lehet ilyen összeszedett a fekvőtámaszok után? Ez a nő egy igazi profi.

– Gyakoroljátok néhány hétig a fekvőtámaszt – folytatta Mia –, akkor visszajövök, és meglátjuk, hányat tudtok megcsinálni.

– Versenyezünk? – kédezte Samuel.

– Ha akartok – felelte Mia.

– Hát, ezt a versenyt akkor Samuel fogja megnyerni – kacagott fel Vendela.

– Az egyáltalán nem biztos, imponálóak voltak a fekvőtámaszaid – bizonygatta Samuel.

– Egyetértek – mondta Mia. – Ez inkább egy saját magatokkal vívott verseny. Egy kihívás.

Elköszöntek Miától, és visszasétáltak az állóasztal mellé. Samuel oldalazva lépkedett, Håkan furcsállva nézte, de ő lazán rávigyorgott, mintha a rákjárás hátrafelé a világ legtermészetesebb dolga volna.

Vendela jelentőségteljes pillantást vetett rá.

– Máris izomlázad van, Samuel?

– Úgy tűnik, ez a fekvőtámasz kifogott rajtam – nevetett harsányan Samuel, és odaállt az asztal mellé.

– Következő vendégünk Klas Mikaelsson, aki a nyári sminktrendekről mesél nekünk, legyen szó strandról vagy buliról – mondta Vendela egyenesen a kamerába.

Samuel azt remélte, hogy a szakadás miatt enyhül a nadrág szorítása, de a varrásoknál még mindig bevágott a makacs ruhadarab. Mindenhol. Diszkréten meghúzgálta az anyagot az ágyékánál, miközben a másik kezével feltűnően a forgatókönyvet lapozgatta.

– Ne fogdosd már a tökeidet, Samuel – sziszegte Elnaz a fülhallgatójába.

Samuel elengedte a nadrágot, és felnevetett. Lazán, természetesen, szívélyesen.

– De ha valakinek olyan dús, vastag szempillái vannak, mint neked, Vendela, akkor nyilván nincs szükség sminkre a strandon – mondta. Az előbb megint észrevette azt a szempillát a nő állán.

Na most majd megmutatja, hogy tényleg egy kedves, laza fickó, úgyhogy improvizált, eltért a forgatókönyvtől. Úgyis olyannak ismerik a nézők, aki szereti a nőket, és szívesen flörtöl, ez biztosan tetszeni fog a csatorna vezetésének is.

– Lepottyant egy szempillád. Ilyenkor kívánhat az ember valamit – mondta, miközben átnyúlt az asztalon Vendela arca felé.

Máris jobban elemében érezte magát. Ettől a kis, személyes gesztustól hirtelen könnyebben lélegzett, a pulóver és a nadrág már nem szorította gúzsba a testét, mint egy mohó anakonda. Ez az, jó nyomon jár. De Vendela szemében hirtelen pánikot pillantott meg. A nő arcvonásai megmerevedtek. És amikor Samuel először könnyedén megsimította az ujjával a szökevény szempillát, az nem mozdult. Most megpróbálta még egyszer, kicsit erősebben.

NEGYEDIK FEJEZET

Ó, ne, szent isten!

Vendela érezte az állán Samuel ujját. A férfi a pult egyik rövidebbik végénél állt, míg ő a hosszabb oldal mellett, és a pasas most átnyúlt az asztal sarkán, a vizespoharaik és a forgatókönyveik fölött, hogy lesöpörje az álláról, amit egy kósza szempillának hitt, de ami a valóságban nem volt más, mint egy átkozott szőrszál, amit Vendela reggel elfelejtett kihúzni.

Az a rohadt szőrszál folyton kinőtt az állán, de Vendela soha nem felejtette el kitépni, soha! Kivéve ma reggel. Samuel nem tágított, lábujjhegyre állt, hogy rendesen elérje.

– Mi a fenét csinálsz? Tartsd magad a forgatókönyvhöz! – sziszegte Elnaz Samuel fülébe, de úgy, hogy Vendela is hallotta.

A nő kényszeredetten mosolygott, sokatmondó tekintetet meresztett a férfira. Samuel visszahúzta a kezét, úgy látszott, végre leesett neki, hogy ez nem egy kóbor szempilla.

– Vissza a forgatókönyvhöz – ismételgette Elnaz.

Samuel újra felnevetett.

– Kívánj valamit!

Vendela egyetlen dolgot kívánt volna, reklámszünetet. Mereven vigyorgott.

– Hát akkor egy lézeres kezelést kívánok magamnak a nemkívánatos arcszőrzet ellen – mondta élesen, de közben hangosan nevetett, és a vezérlőterem döbbent csendje mindennél ékesszólóbb volt.

– Reklámszünet! – rendelkezett Elnaz. – Játsszátok be valamelyik sorozat előzetesét, vagy mittudomén, csak legyen szünet!

Megindult az áttűnés, mindketten fellélegeztek.

Vendela mélyen Samuel szemébe nézett.

– Mi ütött beléd? Muszáj volt az arcomat piszkálnod? Te jó isten!

– Bocsánat, bocsánat! – tartotta fel a kezét mentegetőzve a férfi. – Elnézést kérek, nem akartam…

Anki viharzott elő egy csipeszt lóbálva, és kitépte a makacs szőrszálat.

– Bizonyos fényben különösen jól látszik. Nem szoktam elfelejteni, de most sajnos sikerült – magyarázkodott Vendela, és sajnálkozva nézett Ankira.

Tudta, hogy az anyja majd biztosan felemlegeti a dolgot. Már ha Krissie egyáltalán vette a fáradságot, hogy megnézze a műsort. Éppenséggel nem repesett az örömtől, amikor Vendela elmesélte, hogy ő lesz a nyári reggeli műsor egyik házigazdája.

Eddig az első adás nem ment valami fényesen, csak újabb érveket szolgáltatott Krissie véleményéhez, miszerint ez az egész műsorvezetősdi nem Vendelának való, mert a lánya túlságosan impulzív.

De igenis, neki való. Vendela már nagyon régóta várt erre a lehetőségre. Már akkor a műsorvezetést tűzte ki célul, amikor riporteri állást kapott az Ébredj velünk!-nél.

Elnaz jött be a stúdióba.